127 



tett niirifiyek következnek. Középső üregük 

 elágazott, az ágak, mint már Swknanhhh a 

 hamvas varjnban észlelte, majdnem párhuza- 

 mosan haladnak egymással s közös résszel 

 iiyilnak. Ezeknek az ágaknak a hámja nagy, 

 világosan festődő sejtekből áll, rendesen össze- 

 la])itott magjuk az alapi részen foglal helyet. 

 A tulajdonképpeni elválasztó csövecskék fun- 

 dusai vagy egyszerű tömlők, vagy végükön 

 kettéágaznak. Sejtjeik a bázisukon szorosab- 

 ban függnek össze, az üreg felé szabadon 

 állanak, sötétebbre festődnek, mint a kivezető 

 csatornáké, szemcsézettek, magjuk gömbölyű 

 s a középen foglal helyet (2. rajz). A tunica 

 [)ropriában az összetett mirigyek fölött néhol 

 néhány hosszirányú izomrost látható. Opfel 

 ezeket a rostokat a muscuiaris mucosae felső 

 (magas) rétegének tartja. A vetési varjúban 

 egyenes összefüggést e rostok és a muscuiaris 

 mucosae tulajdonképpeni, erősebben fejlett és 

 az összetett mirigyek alatt elhúzódó rétege 

 között nem találtam. Ugyanilyet észlelt 

 Schreiner is más madarakon. Lehet, hogy ez 

 fajok szerint igen változik, Oppel képei erre 

 engednek következtetni. Nézetem szerint olyan 

 esetekben, midőn a felső rostok igen gyengén 

 fejlődtek ki, talán nem is felső rétegről van 

 szó, hanem azt tartom, hogy ezek azdkból 

 az izomrdstokbül állanak össze, melyek kü- 

 lönben is a tunica propriábau, különösen a 

 mirigyek körüli kötőszövet kísérői. A mus- 

 cidaris mucosae egyenes összefüggése a 

 nyeiücsöbeliével nagyon szépen követhető. 



A összetett mirigyek alatt a propria igen 

 gyengén van meg, inkább még a mirigyek 

 alsó vége között található. A muscuiaris 

 mucosae erős réteget képez, alatta igen 

 kevés kötőszövet, mely alig nevezhető sub- 

 mucosának, majd a körkörös izomzat követ- 

 kezik. Érdekes a körkörös izomzat átmeneté- 

 nek módja. Ott aliol a nyelőcső átmenetének 

 helyén a mirigyes gyomorban a fent leírt 

 mélyedés van, pontosan a határon meg- 

 vastagszik ez a körkörös izomréteg, még 



Drüsenfundi. Hierauf folgt die andere Art 

 Drüsen, die zusammengesetzten. Ihre Zeutral- 

 liöhle ist verzweigt, die Zweige verlaufen, 

 wie schon Swunanher bei der Nebelkrähe 

 bemerkte, fast parallel und müuden vermittels 

 einer gemeinschaftlichen l'artie. Das Epithel 

 dieser Zweige besteht aus grossen, licht ge- 

 färblen Zellen, ihr meist abgeplatteter Kern 

 liegt an der Basis. Die Fundi der eigentlich 

 sezernierenden Schläuche sind entweder ein- 

 fach oder an der Basis zweigeteilt. Die Zel- 

 len hängen an der Basis fester zusammen, 

 gegen das Lumen stehen sie frei und färben 

 sich dunkler, als diejenigen der Ausführungs- 

 gänge, sie sind granuliert, ihr Kern ist rund 

 und liegt in der Mitte (Fig. 2). In der Tunica 

 propria, ober den zusammengesetzten Drüsen 

 bemerkt man an manchen Stellen einige 

 längsverlaufende Muskelfasern. Oppel hält 

 diese Fasern für eine obere (hohe) Schicht 

 der Muscuiaris mucosae. Bei der Saatkrähe 

 fand ich einen direkten Zusammenhang zwi- 

 schen diesen Fasern und der eigentlichen, 

 stärker entwickelten und unter den zusam- 

 mengesetzten Drüsen verlaufenden Schicht 

 der Muscuiaris mucosae nicht. Dasselbe beo- 

 bachtete ScHREiNRR bei anderen Vögeln. Es 

 ist möglieh, dass dieses Verhalten bei den 

 einzelnen Arten sehr verschieden ist, Oppelb 

 Abbildungen lassen darauf schliessen. Meiner 

 Ansicht nach handelt es sich in solchen Fäl- 

 len, in welchen die oberen Fasern sehr 

 schwach ausgebildet sind, vielleicht gar nicht 

 um eine obere Schicht, sondern ich glaube, 

 dass sich diese von denjenigen Muskelfasern 

 rekrutieren, welche auch sonst in der Tunica 

 propria, besonders im Bindegewebe um den 

 Drüsen herum zu finden sind. Der direkte 

 Zusammeniiang der Muscuiaris mucosae mit 

 derjenigen des Ösophagus ist sehr gut zu 

 verfolgen. 



Unter den zusammengesetzten Drüsen ist 

 die Propria sehr schwach, meistens noch 

 zwischen dem unteren Ende der Drüsen zu 

 bemerken. Die Muscuiaris mucosae bildet eine 

 starke Schicht, darunter sehr wenig Binde- 

 gewebe, welches als Submucosa kaum be- 

 zeichnet werden kann, darauf folgt die Ring- 

 muskelschicht. Interessant ist der Übergang 

 der Ringmuskelschicht. Dort, wo sich an der 

 Übergangsstelle des Ösophagus in den Drüsen- 

 magen die oben beschriebene Vertiefung be- 



