138 



A kiindulás az volt, hogy az orszái; terü- 

 letén lefolyó niadárvonulást csalíis nie///ifji/elű- 

 hálózat segélyével lehet inegisnierni s ennek 

 megfelelően a legközelebbi czél az volt, az 

 ország területén minél több olyan állomást 

 szervezni, a melyen a tavaszi és őszi madár- 

 vonulást többé-kevésbbé avatott megfigyelő 

 rendszeresen észlelje, megfigyeléseit a köz- 

 ponti állomással közölje, mely viszont eze- 

 ket összehasonlítva feldolgozza s ily módon 

 a törvényszerűségeket kikutassa, felismurje. 

 Kezdetben bizony csak kevés tagja volt annak 

 a lelkes gárdának, mely nekivágott a még 

 nagyon járatlan útnak, bár az is igaz, hogy 

 javarészük kiváló, szakképzett megfigyelő volt, 

 a ki részt vett már a néhai Rudolf trónörö- 

 kösünk védnöksége alatt alakult nemzetközi 

 jnegfigyelő-hálózat munkálataiban. Körülbelül 

 30-an voltak, a kikhez néhány meteorológiai 

 megfigyelő csatlakozott, később pedig a m. 

 kir. államerdészeti tisztikar, de ezekkel együtt 

 is a megfigyelő-állomások száma kezdetben 

 alig haladta meg a 100-at, holott az utóbbi 

 években már 120 — 150 körül volt a szakkép- 

 zett megfigyelő, a kik a m. kir. Erdőhatóságok 

 gyűjtőneve alatt működő névtelen megfigye- 

 lőkkel együtt körülbelül 1000 állomáson figye- 

 lik meg a madarak tavaszi és őszi vonulását. 

 Egyes fajokról - — Hiruiido rustica, Guculus 

 canorus, Scolopax rusticola, Ciconia ciconia 

 stb. — évenként óriási megfigyelési anyagot, 

 500 — 1000 adatot eredményezett a megfigye- 

 lés, de azért képviselve voltak az anyagban 

 a ritkább fajok is, úgy hogy állandóan 100 

 és több volt azoknak a fajoknak a száma, 

 a melyek adatai alapján az illető évre vonat- 

 kozó Országos közéjiérkezési napot meg lehe- 

 tett állapítani. (Az országos közép megáliapi- 

 fásához legalább 4 adat szükségeltetett.) 



Minél tovább folyt a megfigyelés, annál 

 több megfigyelő jelenkezett, annál nagyobb 

 lett a jobban megfigyelt fajok száma. Ismert 

 dolog, hogy korábban, más államokban szer- 

 vezett megfigyelő-hálózatoknál éppen ennek 

 az ellenkezőjét tajiasztalták. Hogy ezt a jó 

 eredményt elértük, több tényezőnek kell tulaj- 

 donítani, így annak is, hogy az intézet a 

 megfigyelőkkel állandóan fenntartotta az érint- 



Ausgangspunkt war, dass der im Lande 

 vor sich gehende Vogelzug nur mittels eines 

 Beobachlungsnetzes erforscht wenkii kann iiiul 

 war demg>'mäss das nachststeiiende Ziel, im 

 ganzen Territorium des Landes je mehr solche 

 Stationen einzurichten, an welchen der Früh- 

 jahrs- und Herbsizug der Vogehvelt von einem 

 mehr oder minder geschulten Observator syste- 

 matisch beobachtet werde. Die Beobachtungen 

 werden dann an die Centralstelle eingesendet, 

 welche dieselben vergleichend bearbeitet, um 

 dadurch die Gesetzmässigkeiten zu erforschen 

 und zu erkennen. Beim Beginne zählte die be- 

 geisterte fi arde, welche den noch sehr unwegsa- 

 men Pfad betrat, nur wenige Mitglieder, es muss 

 jedoch betont werden, dass der grösste Teil 

 derselben hervorragende Fachbildung besass 

 und seinerzeit auch schon an den Arbeiten 

 des internationalen Beobachtungsnetzes teil- 

 nahm, welches unter dem Protektorate unseres 

 weiland Kronprinzen Eudolf eitstand. Es wa- 

 ren ihrer beiläufig 30, welchen sich einige 

 meteorologische Observator, später aber das 

 Amtspersonal der kön. ungarischen Staats- 

 forste beigesellte. Doch betrug die Anzahl 

 der Beobachtungsstationen anfangs kaum 100, 

 während in den letzten Jahren neben 120 — 

 150 fachlich geschulten Beobaclifru die unter 

 dem Sammelnamen ..Kön. ungarische Forst- 

 behördeu" unbenannt mitwirkenden B ob- 

 achler den Frühjahrs- und Herbstzug der 

 Vog Iwelt an ungefähr 1000 Stationen obser- 

 vieren, über einzelne Arten — Hirimdo ru- 

 stica, Cuculus canorus, Scolopax rusticola, 

 Ciconia ciconia usw. — ergab die Beobach- 

 tung jährlich eu riesiges Material von 500 

 bis 1000 Daten, doch waren dabei auch die 

 selteneren Arten vertreten, so dass man ge- 

 wöhnlich für 100 und mehr Arten das Landcs- 

 mittel der Ankunft für das betreffende Jahr 

 berechnen konnte. (Zur Berechung des Lancles- 

 mittels sind zum mindesten 4 Daten be- 

 nötigt.) 



Je länger das Beobachtungsnetz funkzio- 

 nierte, umso mehr Beobachter meldeten sich, 

 umso grösser wurde die Anzahl der besser 

 beobachteten Arten. Es ist bekannt, dass bei 

 früheren, anderwärts eingerichteten Beobach- 

 tungsnetzen gerade das Gegenteil einzutreten 

 pflegte. Dass wir dieses gute Resultat erzielen 

 konnten, muss mehreren Umständen zuge- 

 schrieben werden, so auch dem, dass das Institut 



