145 



leinezziiiik, ;i mint a/,t először Hekman Ottó' 

 tv-elekpclto. Ezek a földrajzi területek a követ- 

 kezők: " 



terisieruii, wie dics zum 



ersi en Mule von 

 Diese geo- 

 graphische Kegionen sind folgende:^ 



Otto Herman' angewendet wurde 



/. Dunántúli dombvidék. — Kiigelland jenseits der Doìoau. 

 II. Xa/jy Alföld. — Grosse Tiefebene. 



III. Keleti hegyvidék. — Östliches Beri/land. 



IV. Északi hegyvidék. — Nördliches Bergland. 



Az adatoknak ez a régiókba való sorolása 

 mutatkozott legliatiisosabb módszernek az 

 egyes fajokat jellemző vonulási módok meg- 

 ismerésére. A feltevés ugyanis az volt, hogy 

 a uormálisan vonuló fajoknál az érkezés sor- 

 rendje a földrajzi régiók szélességi és magas- 

 sági fekvésének megfelelően a következő: II 

 1. 111. IV. Vagyis legkorábbi a nagyobb részé- 

 ben déli és alacsony fekvésű Alföld, ezt követi 

 a nyugati dombos vidék az u. ii. Dunántúl, 

 ennél alig későbbi, a bár jóval magasabb, de 

 sok részében tetemesen délibb fekvésű keleti 

 hegyvidék, míg állandóim legkésőbbi a leg- 

 északibb és magas fekvésű északi hegyvidék. 

 Tényleg volt számos olyan fajunk, melynél 

 a tavaszi felvonulás lefolyása ilyen normális 

 volt. Ilyen elsősorban a füsti fecske, mely 

 nek tavaszi felvonulása 1900-tóP kezdve 



' A m:idárvonuIas elemei Magyarországon ISDl-ig. 

 Budapest, 1895. 



' A régiók száma erefletilc^' nag^yobb volt. de a 

 Horvát Ornitholofjiai Központ niogalakiihUa után ránk 

 nézve meg.szünt a Toigerjiarti és a Horvát domb- 

 riiléki régió. Jó ideig a /ús alföldet is fenntartottuk 

 önálló régióként, de már az utóbbi feldolgozások 

 folyamán tarthatatlannak bizonyult egyrészt kis térje 

 di'lme, másrészt bizonytalan körvonalai miatt. Ezt a 

 régiót az I. és IV. -liez osztottuk, úgy hogy a kettő 

 között a Duna folyó alkotja a határvonalat. 



'' A középszámokat kezdetben osak a két szélső — 

 legkorábbi és legkésőbbi — adat figyelembevételével 

 számítottuk, később azonban az összes adatok alap- 

 ján a következő séma szerint: 



"i + "8 + ■ ■ • + "» 

 n 

 Az utóbbi számítási módszert csak 1899. óta alkal- 

 maztuk s igy csak ettől az időtől fogva lehet a közép- 

 számokat egymással összehasonlítani. A füsti fecskére 

 nézve csak 19t)0-zal kezdődnek a/, összehasonlítható 

 középszámok, minthogy az 1898. és 1899. évek töme- 

 ges megfigi/elés eredményei szintén nem mérhetők 

 össze a többiekkel. 

 AquUa XXI. 



Dieses Einteilen der Daten nach Kegioneii 

 erwies sich als die wirksamste Methode zur 

 Erkenntnis der speziellen Zugsweise der 

 einzelnen Arten. Annahme war nämlich, dass 

 bei den normal ziehenden Arten die Reihen- 

 folge der Regionenmittel laut deren geo- 

 graphischen und Höhenlage die folgende sein 

 muss : II. I. III. IX. Die früheste Ankunft zeigt 

 nämlich die überwiegend südlich und dabei 

 niedrig gelegene Tiefebene, dieser folgt das 

 Hügelland jenseits der Donau, dann kaum 

 etwas später das bedeutend höher, jedoch zu 

 nicht geringem Teile südlicher gelegene öst- 

 liche ßergland, während das am nördlichsten 

 und hoch gelegene nördliche Bergland ständig 

 die späteste mittlere Ankunft aufweisen 

 musste. Faktisch gab es mehrere Arten, deren 

 Zugsverlauf ganz der beschriebene normale 

 war, so in erster Linie der Zugsverlauf der 

 Rauchschwalbe, welcher sich vom Jahre 1900 ' 



' Die Elemente des Vogelzuges in Ungarn, bis 

 1891. Budapest, 1895. 



- Ursprünglich war die Anzahl der geographischen 

 Regionen eine grösseie, doch enttielen mit der 

 Gründung der Kroatischen ürnithologischen Centrale 

 für uns die Regionen des Kiisttnlandes und des 

 Kroatischen Berglandes. Längere Zeit hindurch hielten 

 wir auch die Region der kleinen Tiefebene aufrecht, 

 welche sich jedoch im Laufe der Bearbeitungen als 

 unhaltbar erwies, einerseits infolge ihrer geringen 

 Ausdehnung, anderseits wegen der undeutlichen 

 Begrenzung derselben. Diese Kegion wurde zur I. 

 und IV. geteilt, so dass zwischen beiden die Donau 

 die Grenze bildet. 



•' Die mittlere Ankunft wurde zum Beginne nur 



mit luiter Berücksichtigung der zwei e.xtremsten — 



frühesten und spätesten — Daten berechnet, spater 



jedoch auf Grund aller Daten nach folgendem Schema ; 



ai -\- a, -{-.. . -\- oti 



n 



Letztere Berechnungsmethode wurde erst seit 1899 



angewendet und kann man daher die mittleren 



Ankunftsdaten erst mit diesem Jahre beginnend mit 



einander vergleichen. Für die Rauchschwalbe beginnt die 



Vergleichung jedoch erst mit dem Jahre 1900, indem die 



Massenbeobachtungen derJahre 1898 und li<99 ebenfalls 



nicht mit den übrigen verglichen werden können. 



19 



