150 



körébe, mert azok a tiineniéiiy egész más 

 részleteit vannak liivntva inegoldani. 



Hogy miért nem követték többen ezt a 

 módszert, azt főleg annak tulajdonítom, hogy 

 igen nehéz ily hálózat szervezése, még nehe- 

 zebb annak folytonos adminisztrálása és mfiko- 

 désben tartása, legnehezebb pedig az évi 

 feldolgozás, mely oly tömérdek munkát igé- 

 nyel, hogy azt magánemberek bizony alig 

 győzik. Tán a hivatott vezér is hiányzott ! 



Az évi vonulási jelentések végső mérlege- 

 ként már most a következőket kell megálla- 

 pítani : befelé nagyjában megoldották azt a 

 feladatot, a melyet töliik várni lehetett ; a 

 magyarországi madárvonnlás további kutatása 

 egyrészt az összefoglaló feldolgozások, más- 

 részt a jelölési kísérletek feladata ; kifelé 

 további propagáló hatást várni töIük már nem 

 lehet. Ezekből a megállapításokból önként 

 folyik, hogy a jelentéseknek az eddigi alak- 

 ban való fenntartása immáron szükségtelen s 

 csak az maradhat meg belőlük, a mi a további 

 kutatásokhoz okvetlenül szükséges. 



Mi lehet ez ? Nem egyéb, mint a nyers 

 adathalmaz, mely az eddigi megfigyelő soroza- 

 tok kiegészítéséhez szükséges. A dolog ugyanis 

 úgy áll, hogy az évi feldolgozást követi majd 

 a több évre vonatkozó anyag egyesítéséből, 

 összefoglalásából álló feldolgozás, mely az 

 egyes állomások minél hosszabb és lehetőleg 

 megszakítatlan adatsorozatain alapul. Minél 

 hosszabbak ezek a sorozatok, annál megbíz- 

 hatóbb középszámmal jellemezhető az illető 

 állomás ornithophaenologiai jellege, annál 

 biztosabb az a kép, mely valamely faj vonulásá- 

 ról az illető területre nézve adható. 



Az a kérdés, liogy hány éves megfigyelés 

 szükséges ahhoz, hogy bizonyos meghatározott 



zur Zugsforschnng, doch können dieselben 

 nicht mitden ArlK'iten der lieobachtungsnetze 

 verglichen werden, indem dieselben ganz 

 andere Details der Zugsfrage zu Iteleuchieu 

 berufen sind. 



Weshalb unsere Methode so wenig nach- 

 geahmt wurde, muss hauptsächlich dem Um- 

 stände zugeschrieben werden, dass es sehr 

 schwierig ist, das entsprechende Beobach- 

 tungsnetz zu organisieren, noch schwieriger 

 ist es dasselbe ständig in Funktion zu er- 

 halten und zu administrieren, am schwierigsten 

 ist jedoch die jährliche Bearbeitung, welche 

 derartige Arbeitsleistungen beansprucht, dass 

 selbe vom Privatmanne fast unmöglich ge- 

 leistet werden kann. Vielleicht feidte auch 

 der berufene Führer ! 



Als endgültige Bilanz der jährlichen Zugs- 

 berichte kann ausgesprochen werden, dass 

 dieselben nach innen die Aufgabe, welche 

 man von denselben erwarten konnte, zum 

 überwiegenden Teile gelöst haben; die wei- 

 tere Erforschung der ungarischen Zngsver- 

 hältnisse ist Aufgabe der zusammenfassenden 

 Bearbeitungen und der Markierungsversuche; 

 nach auswärts kann eine weitere erhöhte 

 propagatorische Wirkung von denselben nicht 

 mehr erhofft werden. Aus diesen Feststellun- 

 gen ergibt es sich von sellist, dass die Auf- 

 rechterhaltung dieser Berichte in der bis- 

 herigen Form nunmehr unnötig geworden ist, 

 weshalb von denselben nur das zu verbleiben 

 hat, wass für die weiteren Forschungen not- 

 wendig ist. 



Was kann das sein? Nicht anderes, als 

 das reine Beobachtungsmaterial, welches zur 

 Ergänzung unserer bisherigen Beobachtungs- 

 serien notwendig ist. Die Sache steht nämlich 

 so, dass den jährlichen Bearbeitungen auf 

 das gesamte Beobachtungsmaterial aller Jahr- 

 gänge gegründet znsantmenfassende Bearbei- 

 tung folgen wird, bei welcher die je länge- 

 ren und wo möglich ununterbrochenen Be- 

 obaehtungsserien der einzelnen Stationen die 

 Grundpfeiler bilden. Je länger eine Beobach- 

 tungsserie ist, umso zuverlässiger ist das 

 Mittel, welches den ornithophaenologischen 

 Charakter der Station ergibt, umso sicherer ist 

 das Bild, welches für irgendeine Art auf dem 

 betreffendeu Gebiete entworfen werden kann. 



Es ist nun die Frage, eine wie viel jährige 

 Beobachtung notwendig ist, um daraus ein 



