200 



megfogottak ezek voltak: Parus major, eoe- 

 ruleus. ater, palustris longirostris és atrirapiUus 

 rhenanus — előbbi két faj volt a legszá- 

 mosabb — , továbbá igen sok Sitta europaea 

 caesia. A mit a ludoniánj' számára meg nem 

 tartottam, szabadon eresztettem. 



E közben azt tapasztaltam, hogy kivált a 

 kékczinegék igen oktalan teremtések, mert 

 többször előfordult, hogy ugyanazt a madarat 

 egymás után kétszer, sőt háromszor is meg- 

 fogtam egy reggelen! Parus palustris longi- 

 rostris is többször megfogódzott közvetlen 

 egymásután. Ezt biztosan megállapíthattam, 

 minthogy az elfogott példányokat kibocsáj- 

 tásuk előtt megjelöltem. 



A fogás a reggeli órákban sikerült leg- 

 inkább; déli tizenkettő után ritkán fogtam 

 egyet is. Szeles napokon nem volt eredmény ; 

 a kalitka himbálódzása nyilván aggasztotta 

 a madarakat. 



E kísérleteket évekig folytattam s mindig 

 ugyanazzal az eredménynyel. 



Tapasztalataim szerint tehát a czinegék 

 akkor is, ha sem hó, sem fagy nincsen és 

 természetes táplálékuk hozzáférhető s így 

 nem éheznek, épp lígy felkeresik azokat a 

 helyeket, a melyeken az elfogatás kellemet- 

 len tapasztalatát szerezték. 



schon eine Meise, meist eine Kohlmeise, ge- 

 fangen war. Ich erbeutete auf dieser Weise 

 Parus major, coeruleiis, ater, palustriß loti- 

 girostris und atricapillus rhenanus. beide 

 erstgenannten am häufigsten und weiter recht 

 oft Sitta europaea cuesia. Was nicht für die 

 Wissenschaft behalten wurde, liess ich Hiegen. 



Ich habe dabei die Erfahrung gemacht, 

 dass gerade die Blaumeisen doch recht dumme 

 Geschöpfe sind, denn es ist mir mehrmals 

 vorgekommen, dass ich denselben Vogel zwei 

 und auch dreimal au einem und demselben 

 Morgen fing! Auch Parus palustris long i rostri s 

 liess sich mehrmals zweimal kurz nacheinander 

 fangen. Ich konnte dieses feststellen, indem 

 ich die gefangenen Exemplare vor dein 

 Wiederloslassen markierte. Der Fang gelang 

 am besten während der Morgenstunden ; nach 

 zwölf Uhr wurde selten ein Vogel erbeutet. 

 An windigen Tagen gab es keinen Erfolg ; 

 das hin- und herschaukeln des Käfigs im 

 Winde beängstigte die Tiere wohl. 



Ich habe diese Versuche mehrere Jahre 

 hindurch fortgesetzt und stets mit demselben 

 Resultate. 



Nach meinen Erfahrungen suchen die Meisen, 

 auch wenn's keinen Schnee oder Frost gibt 

 und das natürliche Futter daher erreichbar 

 ist, sie also nicht hungern, nichtsdestoweniger 

 die Stellen auf, an welchen sie die unange- 

 nehme Erfahrung des Gefangenwerdens ge- 

 macht haben. 



