246 



felülről védett helyeken (verandákon), iianem 

 a szabad ég alatt is használható készülékünk 

 legyen. 



Aczinegékre való tekintetből főképen faggyú, 

 valamint olajtartalmú mag: tök-, napraforgó- 

 és kendermag szolgált élőimül, melyhez dió, 

 szalonna, tepertő, húsvagdalék, főtt ételma- 

 radék, valamint gabonahulladék és tengeri- 

 dara járult. 



Az egyre tömegesebben kitelelő feketerigók 

 érdekében nagyon jónak bizonyult az apróra 

 vagdalt marhafaggyú, a melyből ifj. Markob 

 Györiíy budapesti „ etetőereszében " tömérdek 

 fogyott el. Ez a hőfejlesztő s emellett bár- 

 hol is könnyen beszerezhető zsiradék előnyö- 

 sen egészíti ki a téleu javarészt bogyókon 

 tengődő rigók élelmét. 



Az etetőkésziilékek látogatói az odulakó 

 czinegék 5 faján kivül a csuszka, fakúsz, 

 nagy és kis fakopáncs, feketerigók és elvétve 

 a veresbegyű fülemiilék is voltak, tíóháton 

 az ösííyjo-czinege is rájárt a házilag készült, 

 nyitott oldalú etetőre. A magevők közül az 

 erdei és fenyőpinty, meggyvágó, süvöltő, ten- 

 gelicz, veréb és sármány mutatkozott — több- 

 nyire az etetőasztalról a földre hullott mag- 

 vakat szedegetve. 



A fogyasztás számos helyt ezidén is jelen- 

 tékeny volt. így a többi közt a máramaros- 

 szigeti „Pomona" etetőin 3 véka napraforgó-, 

 6 liter kendermag, 2 liter tökmag és 4 kgr. 

 faggyú fogyott el. 



A rezsőparti m. kir. erdőgondnokság téli 

 etetőjét ezidén n nyár elején is felkeresték a 

 czinegék, szárnyrakelt fiaikat vezetve a vélet- 

 lenül még némi élelemmel ellátott asztalkára.^ 

 Ha ez nem csupán abból a szülői gondosko- 

 dásból történt, hogy a fiókák minél dúsabban 

 legyenek ellátva, akkor e kivételes jelenség 

 okát abban kell keresnünk, hogy a fészek 

 környékén a nagy fogyasztás folytán a rendes 



' A múlt éviién az Ornith. Központ etetőjén ész- 

 leltem ugyanezt. (Aquila 1913.) Cs. T. 



Mit solchen pendelnden Futterkästen werden 

 an mehreren Orten auch gegenwärtig noch 

 Versuche gemacht, damit brauchbare Apparate 

 nicht nur an von oben geschützten Stellen 

 (Veranden), sondern auch unter freien Himmel 

 aufgestellt werden können. 



Mit Rücksicht auf die Meisen wurden vor- 

 zugsweise Talg und ölige Körner — Kürbis-, 

 Sonnenblumen- und Hanfsamen — als Futter 

 verwendet; hiezu kamen Nüsse, Speck, Grieben, 

 Hackfleisch, gekochte Speisereste, sowie Ge- 

 treideabfalle und Maisschrot. 



Zur Fütterung der immer häufiger über- 

 winternden Schwarzamsel bewährte sich klein- 

 gehakter Eindstalg, von welchem bei dem 

 „Futterdache" des Georg Markos jun. in Buda- 

 pest ganz bedeutende Mengen konsumiert 

 wurden. Dieseswärraeentwickelnde und ausser- 

 dem sehr leicht zu beschaffende Fett, ergänzt 

 in vorteilhafter Weise das im Winter meist 

 nur aus Beeren bestehende Futter der Amseln. 



Ausser den 5 Arten von Höhlenbewohnen- 

 den Meisen, waren auch der Kleiber, der 

 Baumläufer, der grosse und kleine Bunt- 

 specht, die Schwarzanisel und vereinzelt auch 

 das Rotkehlchen, Besucher der Futterappa- 

 rate. In Sóhát flog auch die Schwanzmeise 

 auf den häuslich hergestellten Futterapparat 

 mit offenen Seiten. Von den Körnerfressern 

 zeigten sich der Buch- und Bergfink, Kirsch- 

 kernbeisser, Gimpel, Distelfink, Sperling und 

 Ammer, welche meistens die vom Futtertisch 

 herabgefallenen Körner auflasen. 



Der Konsum war an zahlreichen Stellen 

 auch heuer ein bedeutender. So wurden unter 

 anderem an dem Futterstellen der „Pomona" 

 in Máramarossziget 75 liter Sonnenblumen- 

 samen, 6 liter Hanfsamen, 2 liter Kürbissamen 

 lind 4 Kilogramm Talg verbraucht. 



Die Winterfutterstelle der k. ung. Forst- 

 verwaltung in Rezsőpart wurde heuer auch 

 zu Beginn des Sommers von Meisen besucht, 

 welche ihre flüggen Jungen zu dem Tischchen 

 führten, auf dem noch einige Futterreste ver- 

 blieben waren.' Wenn dies nicht bloss aus 

 elterlicher Fürsorge geschah, so ist die Ursache 

 dieser ausnahmsweisen Erscheinung darin zu 

 suchen, dass der in der Nachbarschaft des 



' Im vergangenen Jahre beobachtete ich dasselbe 

 an dem Futterkasten der 0. C. (Aquila 1Ü13.) 

 T. Cs. 



