265 



Ezek a körülmények nagyon niegapasz- 

 tották a mérgezés sikerébe helyezett bizalmat. 

 Annál is inkább, mert közbejött akadályok 

 folytán csak 191-1 február 14-én foghattam 

 a iiHinkálioz. Már pedig a mérgezés legalkal- 

 masabb ideje a deczember elejétől, illetőleg 

 az első hó lehullásától január közepéig ter- 

 jedő néhány hét. Később már megkezdődik 

 a trágyahordás, a mikor a varjú már sokkal 

 könnyebben él. Maghulladékot és gyakran 

 lótetűt is bőven talál a trágyában ; mind 

 kevésbbé van tehát a mérgezett csalétekre 

 szorulva. 



A Hete és Gulács község határában, 

 Horváth István birtokán végzett kísérleteknél 

 a Rákoskeresztúrról beszerzett WiRKER-féle 

 foszforkészitniényt alkalmaztam. E mérget 

 legczélszerűbb marhavér és korpa keverékébe 

 önteni ; szükségből főtt burgonyapépet is hasz- 

 nálhatunk. Vért nem sikerült szerezni, a bur- 

 gonyát kellett tehát választanom. Ebbe durván 

 darált tengerit kevertem, hogy a pépet sertés- 

 trágyához tegyem hasonlóvá. Mérgezőhelyül 

 a községektől távol lévő 2 szalmakazal tövét 

 szemeltem ki. Az araszos havat pár négyzet- 

 méternyi területen ellapátolva, a földre polyvát 

 szórattam s erre teregettük ki a foszfortól 

 még erősen füstölgő keveréket. 



Mire a 2 km-rel odébb, a gulácsi Tisza- 

 parton berendezett második mérgezőhelytől 

 visszatértünk, az elsőn már 2 vetési varjú 

 és 1 szarka esett áldozatul. A varjak még 

 éltek ; egyik egy fán halódott, ezt lelőttem. 

 A másik még nem várt be golyólövésre s 

 csak délután került meg dermedten. A tisza- 

 parti mérgezóhelyen délután 9 hullát talál- 

 tunk, de csak 3 volt vetési varjú, a többi 

 szürkevarjú, szarka és 1 csóka. Valamennyi 

 néhány lépésnyi körben feküdt. A méreg tehát 

 még nagyon gyorsan ölt ezen az első napon. 

 Bár a madarak némelyike kihányta a fel- 

 szedett keveréket, menekülni már nem volt 

 képes. A másodnap talált 11 hulla már 150 — 

 200 lépésnyi körben feküdt. Egyikét, a tiszai 

 gátra esett szarkát a nyomok szerint róka 

 ette meg. 

 Aquila XXI. 



artigen Scharen aus Nordeuropa zu uns 

 kommen. 



Diese Umstände verminderten sehr das in 

 dem Erfolge des Vergiftens gesetzte Vertrauen, 

 umso mehr, da ich wegen eingetretener Hin- 

 dernisse erst am 14. Februar 1914 die Arbeit 

 anfangen konnte und bekanntlich ist die 

 geeigneteste Zeit zum Vergifteh einige Wochen 

 von Anfang Dezember, beziehungsweise vom 

 ersten Schneefall bis Mitte Januar. Später 

 beginnt bereits das Hinausführen des Düngers 

 und von den Zeiten findet die Krähe schon 

 leichter Nahrung. Im Dünger findet sie reich- 

 lich Körnerabfall und öfters Maulwurfsgrillen; 

 sie wird immer weniger an den vergifteten 

 Köder gebunden. 



Ich benützte bei den in der Gemarkung 

 der Gemeinden Hetr und Gulács, auf dem 

 Besitze Stephan v. HorvAths ausgeführten 

 Versuchen das aus Rákoskeresztúr bezogene 

 WiRKERSche Pho.sphorpräparat. Dieses Gift 

 giesstman am zweckmässigsten in ein Gemisch 

 von Rindsblut und Kleie ; zur Not kann auch 

 Kartoffelbrei genommen werden. Blut konnte 

 ich nicht erhalten, musste mich daher mit 

 den Kartoffeln begnügen. Zu diesem Gemisch 

 gab ich grob geschrotenen Mais, um den 

 Brei dem Schweinedünger ähnlich zu machen. 

 Als Giftplatz erkor ich den Grund zweier 

 Strohschober weit weg von der Gemeinde. 

 Den spannentiefen Schnee auf einigen Quadrat- 

 metern wegschaufelnd, Hess ich auf die Erde 

 Spreu streuen und darauf breiteten wir das 

 vom Phosphor nodi stark rauchende Gemisch. 



Als wir von dem 2 km entfernten zweiten 

 Giftplatz, welcher am Gulácser Theissufer 

 aufgestellt war, zurückkehrten, waren am 

 ersten bereits 2 Saatkrähen und 1 Elster 

 dem Gifte zum Opfer gefallen. Die Krähen 

 lebten noch, eine sass auf einem Baume halb 

 verendet, diese schoss ich herunter. Die zweite 

 Hog ausser Schussweite davon und wurde 

 erst Nachmittag erstarrt aufgefunden. Auf 

 dem Giftplatze am Theissufer fanden wir 

 Nachmittag 9 Kadaver, von welchen jedoch 

 nur 3 Saatkrähen waren, die übrigen Nebel- 

 krähen. Elstern und 1 Dohle. Sämtliche lagen 

 im Umkreis einiger Schritte. Das Gift tötete 

 also noch sehr rasch an diesem ersten Tage. 

 Obzwar einige Vögel das aufgenommene Ge- 

 misch ausspien, waren sie doch nicht mehr 

 imstande zu fliehen. Die am zweiten Tag 



34 



