267 



lassúdó hatcása folytán messze szóródnak el 

 s igy valamennyinek felszedése és tűzben 

 való megsemmisítése lehetetlen, a kihirde- 

 tésnek nagy körzetben kell történnie. 



A mindössze egy hétre terjedő kísérletből 

 a következő tanulságok adódnak : 



A niérgezôhelyet legjobb a varjak háló- 

 tanyájának közelében berendezni — úgy, a 

 mint a tiszaparti kazalnál tettük — , hogy az 

 éhesen ébredő varjaknak először is ez a 

 táplálék tűnjön a szemébe. Az említett helyen 

 tényleg 3-szor annyi hullát leltünk, mint a 

 hetei határban lévőn, a hol pedig napközben 

 150 — 20Ü varjú szokott tanyázni. Ám ezek 

 előbb már részint a faluban, részint a disznó- 

 falka körül és a trágyakupaczok közt keres- 

 gélve, jóllakottan kerültek az említett szalma- 

 kazalra, melyet inkább csak pihenőhelyül 

 használtak, közben a pelyva közül az elhullott 

 gabonaszemet böngészve. A mérgezett csal- 

 étekre, mely pár lépésnyire volt tőlük, rá sem 

 hederítettek. A mi ott még is elhullott, kivétel 

 nélkül reggel pusztult el, nyilván a midőn 

 éhesen iparkodott a hálótanyáról a falu felé. 



A burgonyapéppel való mérgezés eredménye 

 inkább csak az apróvadra és háziszárnyasra 

 oly veszélyes sziirkevarjak és szarkák pusz- 

 tulása terén volt számottévő. A vetési varjak- 

 kal szemben e madarak ottani tömegéhez 

 mérten nagyon csekély. Nincs arányban az 

 egyszeri méregadag és csalétek 10 koronányi 

 netto költségével, sem pedig a koczkázattal 

 és felelősséggel. Arányos eredmény adagon- 

 ként 200 vetési varjú elhullása volna. A 

 marhavér alkalmazásával remélhetőleg sikerül 

 majd ezt a számot is elérni. 



Az idei télen folytatódó kísérlet ezúttal 

 sem lesz irtás jellegű, minthogy csakis gyérítés, 

 az optimális létszámra való apasztás a czélja. 

 Nem szabad ugyan is felednünk, hogy a 

 mezőgazdaságnak szüksége van bizonyos 

 számú vetési varjúra, mint a más állatoktól 

 megvédetten élő, földalatti rovarálczák — 

 drótféreg, cserebogárpajor, bagolypillehernyó 



des immer langsamer wirkenden Giftes halber 

 sich weit verstreuen und so sämtliche zu 

 sammeln und durch Feuer zu vernichten 

 unmöglich ist, muss die Kundmachung im 

 grossen Umkreis bekannt gemacht werden. 

 Vom sich nur auf eine Woche erstrecken- 

 den Versuch ergeben sich folgende Beleh- 

 rungen: 



Die Giftplätze werden am besten in der 

 Nähe der Krähenschlafplätze errichtet — 

 so, wie wir es beim Schober am Theissufer 

 taten —, damit die hungrig erwachenden 

 Krähen zuerst diese Nahrung erblicken. Am 

 genannten Platz fanden wir tatsächlich drei- 

 viernial so viele Kadaver, wie auf dem in der 

 Gemarkung von Hete, obzwar hier während 

 des Tages 150 — 200 Krähen sich aufzuhalten 

 pflegen. Diese jedoch kamen schon früher, 

 teils im Dorf, teils bei der Schweineherde 

 und den Düngerhaufen suchend, gesättigt 

 auf den erwähnten Schober, welchen sie 

 mehr nur als Ruhesitz benützten, dabei aus 

 der Spreu die entfallenen Getreidekörner auf- 

 suchend. Den vergifteten Köder, einige Schritte 

 von ihnen, beachteten sie gar nicht. Was 

 von ihnen doch fiel, war alles in der Frühe 

 verendet, sicher, als sie von der Schlafstätte 

 hungrig das Dorf erreichen wollten. 



Das Resultat mit dem vergifteten Kartoffel- 

 brei zeigte sich in diesem Falle nur für das 

 Vernichten der für die Niederjagd und Haus- 

 geflügel so gefährlichen Nebelkrähen und 

 Elstern erfolgreich. Wider die Saatkrähen 

 gebraucht war sein Erfolg, im Verhältnis zur 

 dortigen Zahl dieser Vögel, gering. Das 

 Resultat war verhältnismässig noch kleiner, 

 wenn wir den 10 Kronen-Nettopreis für ein 

 einmalige Giftdosis und für Köder, weiter 

 die Gefährlichkeit und Verantwortung in Be- 

 tracht ziehen. Ein entsprechendes Resultat 

 wäre das Vernichten von 200 Saatkrähen 

 gewesen. Durch Anwendung des Rindsblu- 

 tes wird man hoffentb'ch auch diese Zahl er- 

 reichen. 



Der im heurigen Winter fortzusetzende 

 Versuch wird auch diesmal nicht den Charakter 

 des Ausrottens haben, da er nur die Dezi- 

 mierung, um die optimale Zahl zu erreichen, 

 bezweckt. Wir dürfen nämlich nicht vergessen, 

 dass die Landwirtschaft eine gewisse Zahl 

 Saatkrähen nötig hat, sind sie doch für die 

 vor anderen Feinden geschützt, unter der 



34* 



