XIX 



madár a felső Nílustól Ilelgolaudig vezető 

 utat egy éjjel alatt teszi meg. Elfogadta a 

 fauiiisták azon kijelentését, hogy „az északi 

 kékbegy Németországban nem fordul elő", 

 holott annak igy kellett volna szólnia: „mind 

 ez ideig nem észleltetett", — a mi lényeges 

 különbség, még pedig azért, mert még a nagy 

 német birodalomban, a hol az ornitliologia 

 mindenkor a „kedves tudományok", „Scien- 

 tiae amabiles" közé tartozott, itt sem akad- 

 nak a szabad természet ölén megfigyelő or- 

 nithologusok — modern kifejezéssel élve 

 »Fieldornithologen" — oly sűrűn eloszolva, 

 hogy egy aránylag parányi kis, tömegesen 

 sehol elő nem forduló, tömegesen nem is 

 vonuló, nagyjában rejtett életmódot folytató 

 madár nem kerülhetné el a figyelmet. Még- 

 inkább áll ez a Németország és a Nilns közé 

 eső területre, különösen a Balkánfélszigetre 

 és pl. Görögországra, a hol akkortájt egye- 

 dül az ores: KrCphut „uralta a terület." 



Jellemző a seregély vonulásának a kérdése 

 is, a melyen különösen Helm ütközött meg, 

 még magának GXTKE-nek halála után is. Az 

 igazság az, hogy sem Gatiíe, még kevésbbé 

 DR. Helm nem tudhatták, hogy — tekintve az 

 öreg seregélyek nagy tömegét — mi történik 

 Helgoland melletl. és a látás határán túl a 

 tenger szine felett. 



A „Die Vogelwarte Helgoland" ez. műről 

 különben a legjobb kritikát maga a szerző, 

 GXtke írta meg, a midőn azt mondja, hogy 

 a vonulás jelenségében még sok a talány- 

 szerii és kifejezi azon óhaját, hogy több 

 tényre van szükség. Kerülgetés nélkül ki- 

 mondja: mindaz, a mit eddig a madár- 

 vonulásról megtudtunk, nem nyújtja azt a 

 vezérfonalat, a mely a csodás jelenség mé- 

 lyére vezetne". 



E helyen még egyszer ki akarom lejteni 

 nézetemet — a mint azt ,, A madárvonulás 

 elemei" ez. művem 07. oldalán már megtet- 

 tem — Weismann előadásáról : ,, Ueber das 

 Wandern der Vögel", a mely a „Sammlung 

 gemeinverständlicher Vortraege, herausgege- 

 ben von R Vircliow und Fr. Holtzendortf 

 XHI. Serie, Heft l'91. 1878. — jelent meg. 



Weismann azt mondja, hogy a madárvnnii- 

 lás jelensége inár iiie// ran oldra: a vduiiló 



zo 



j,, dor Vogel lege während des Zuges die 



Distanz vom oberen Nil bis Helgoland in 

 einer einzigen Nacht zurück. Er baute z. B. 

 fest auf den Ausspruch der Faunisten : „das 

 Blaukt'lilchen kumnit in Deutschland nicht vor", 

 wo es doch heissen sollte: „wurde bis zur 

 Stunde nicht erbeutet" was ein kardina- 

 ler Unterschied ist, u. zw. aus dem Grunde, 

 dass selbst im grossen Deutschland, wo doch 

 die Ornithologie stets in die Reihe der „Sci- 

 entiae aiiiabiles" gehörte, die in freier Natur 

 forschenden Ornithologen — modern ausge- 

 drückt ,,Fieldornithologen" — nicht so dicht 

 verteilt sind, dass ein verhältnismässig win- 

 ziges Vögelchen, welches nirgends massen- 

 haft vorkommt, mithin auch nicht in Massen 

 zieht, im Grossen und Ganzen ein verborge- 

 nes Leben führt, nicht übersehen werden 

 könnte und was noch mehr für das Gebiet 

 zwischen Deutschland und denn Nil, beson- 

 ders die Balkanhalbinsel und z. B. Griechen- 

 land gilt, wo damals der alte KriJpee allein 

 „das Gebiet beherrschte". 



Sehr bezeichnend ist auch die Sache des 

 Zuges der Stare, an welchem sich beson- 

 ders Dr. Helm, selbst noch lange nach dem 

 Tode Gätkes, bis zum Übermass stiess. Die 

 Wahrheit ist, dass weder Gätke und noch viel 

 weniger Dr. Helm es wissen konnten, was 

 — die Massen der alten Stare nehmend — 

 neben Helgoland und ausser Sicht, über dem 

 Meere vorging. 



Die beste Kritik über das Buch: „Die Vo- 

 gelwarte Helgoland" hat übrigens der Ver- 

 fasser. Gätke selbst, geschrieben, wo er sagt, 

 dass in der P^rscheinung des Zuges vieles 

 rätselhaft ist und den Wunsch nach mehr 

 Tatsachen ausspricht. Er sagt es unum- 

 wunden: „...dass alles, -was bisher über 

 den Vogelzug in Erfahrung gebracht worden 

 ist, keinen Leitfaden darbietet, an dem man 

 in die Tiefen seiner Wunder zu dringen. 

 vermöchte" . 



Ich habe mich hier noch einmal — wie 

 ich es schon in den „Elementen' pag 8(i 

 getan — über die Abhandlung Weismanns : 

 „Über das Wandern der Vögel" in der „Samm- 

 lung gemeinverständlicher Vorträge", heraus- 

 gegeben von R. ViRCHüw und Kr. Holtzenuurkk 

 XHI. Serie, Heft 291. 1878 — auszusprechen. 



WnisM.\NN sagt, die Erscheinung des Zugs- 

 phaenomens sei schon gelöst; - die Zug- 



111* 



