XXXITÎ 



vágányokon átfektetett gerenda. Mielőtt azon- I 

 ban eltakarításához fognék, van néhány szó | 

 mondani valóm — az azonosság jelentőségé- 

 ről a vonulás szempontjából. 



Mitnhogy a madarak vonulása haladó, foly- 

 tonos, jó részt gyorsan lefolyó mozgási jelen- 

 ség, a mely az éj leple alatt rejtve marad 

 az ember szeme előtt, hallással pedig csak 

 szűk korlátok között követhető, ezért az egyik 

 adott ponton megfigyelt vonuló madárnak azo- 

 nossága egy távolabb fekvő ponton mindig nyílt 

 kérdés volt, a melylyel szemben tehetetlen volt 

 a megfigyelő. Abszolút értékű bizonyíték soha 

 sem volt nyerhető. E téren tehát csak gyani- 

 tás uralkodott, a mi inkább zavart okozott, 

 semhogy megvilágította volna a kérdést. 



Pedig az azonosság kérdése az ornitho- 

 phaenologia terén igen nagy fontosságú, me- 

 lyet nem lehet olyan tételekkel megfejteni, 

 a milyen pl. SEEBOHM-é, a mely szerint azok 

 a madarak, a melyek télen a legmélyebben 

 fekvő déli pontokra vonulnak, költés czéljá- 

 ból nyáron a legmagasabb északra vonulnak- 

 (V. ö. ScLATER i. h. p. 16. [4.]). A megfejtés 

 hiánya annál inkább érezhető, minél ponto- 

 sabb meghatározásra van szükségünk a vonu- 

 lás megértése végett a költő- és telelőállo- 

 másokra vonatkozólag. 



ScLATER eljárása, midőn a Fokföldön meg- 

 jelenő európai füsti fecskét „Emjlish Swallow"- 

 nak nevezi, még nem megfejtés, mert bár a 

 faj azonos, felmerül a Iionnan ? kérdése. A 

 Fokföldön megjelenő füsti fecske épp ily 

 joggal „Hungarian, German vagy Russian 

 Swallow "-nak volna nevezhető. Ez azonban 

 nem megyén. 



A megfejtés — eleinte természetesen kor- 

 látok között - a viborgi Mortensen gimná- 

 ziumi tanítónak azon módszerében áll, melyet 

 tisztán a vonulás megfigyelésének szolgála- 

 tában először ő alkalmazott és ez az, hogy 

 bizonyos madárfajok félig már anyányi fiókáit 

 könnyű, megjelölt, aluminium -lábgyűrükkel 

 látja el, a miről jegyzéket vezet. Arra az 

 eshetőségre számít, hogy az anyányi fiókák 

 vonulásuk közben valahol elejtetnek és erről, 

 a gyűrű jegye alapján, Mortensen értesül, a 

 mi egynéhány esetben meg is történt. Egy 

 Aquila XVI. 



zu verbleiben — wie ein Balken (|uer über 

 dem Geleise. Ehe ich aber an die teilweise 

 Wegräumung dessell)en schreite, habe ich 

 einige Worte über die Bedeutung der Iden- 

 tität für die Zugsforschung zu sprechen. 



Da der Zug der Vögel eine progressive, 

 kontinuierliche Bewegungserscheinung ist, wel- 

 che meist rapid verläuft und sich während 

 der Nacht dem menschlichen Auge entzieht, 

 durch das Ohr nur in beschränktem Grade 

 verfolgt werden kann, ist die Identität der 

 auf einem gegebenen Punkte beobachteten 

 Zugvögel auf weiteren Punkten stets eine 

 offene Frage, der gegenüber der Beobachter 

 hilflos dastand. Ein absolut giltiger Beweis 

 konnte eigentlich nie erbracht werden. Streng 

 genommen gab es auf diesem Gebieie nur 

 Vermutungen, welche mehr verwirrten als 

 aufklärten. 



Die Frage der Identität ist aber auf ornitho- 

 phaenologischem Gebite von höchster Bedeu- 

 tung, und Sätze, wie jener Seebohms, dass 

 jene Vögel, die im Winter am weitesten nach 

 Süden gehen, im Sommer am weitesten nach 

 Norden vordringen, um zu brüten (vergi. 

 ScLATER a. a. 0. p. 16 [41), lösen sie nicht Der 

 Mangel der Lösung macht sich umso fühl- 

 barer, je feinere Bestimmungen wir hinsicht- 

 lich der Brut- und Winterungsgebiete zu 

 machen hätten, um dem Wesen des Zuges 

 beizukommen. 



So wie ScLATER verfährt, dass er die am 

 Kap erscheinende europäische Rauchschwalbe 

 „English Swallow" nennt, bedeutet es keine 

 Lösung, weil trotz der Identität der Art die 

 Frage : woher ? offen bleibt. Man könnte die 

 am Kap erscheinende Rauchschwalbe ebenso 

 gut „Hungarian, German oder Russian- 

 Swallow" nennen. So geht die Sache nun 

 einmal nicht. 



Die Lösung liegt — freilich erst in be- 

 schränkter Ausdehnung — in dem Verfahren, 

 welches der dänische Gymnasiallehrer Mor- 

 tensen in Viborg, ganz im Dienste der Zugs- 

 beobachtung als erster angewendet hat und 

 welches darin besteht, dass er die halbflüggen 

 Nestlinge von geeigneten Vogelarten mit leich- 

 ten Aluminium-Fussringen, welche entspre- 

 chend gezeichnet sind, versieht, und darüber 

 ein Verzeichnis führt. Er verlässt sich auf 

 den Zufall, dass die flügge gewordenen Nest- 

 linge auf ihren Zügen irgendwo erlegt wer- 



V 



