XXXVII 



megrajzoltattani Magyarország régió-térképét, 

 mely azt mutatja, hogy ;i legnormálisabh vi- 

 szonyok között a legkorábbi érkezési adatok 

 az Alföldre, a következők a Dunántúli dombos 

 vidékre, a még későbbiek í]rdély fensikjára, 

 a legkésőbbiek pedig Felső-Magyarország ma- 

 gas hegyvidékének régiójára esnek. 



A régió-térkép orographiai alakulatait a 

 PoKORNY Tódor térképész által rajzolt C tábla 

 mutatja. 



Önmagától követk(V.ik, hogy az a vándorfaj, 

 a mely Magyarországot a legteljesebben szállja 

 meg, az érkezési adatok fokozatosságát te- 

 kintve, egészben megfelel az orographiai jel- 

 legnek. 



A legklasszikusabb faj, a mely Magyar- 

 ország egész teriiletét megszállja, a füsti fecske 

 — Hirimdo rustica L. E faj vonulási typu- 

 sát a I) tábla I. térképe mutatja, a hol a 

 színárnyalatok fokozódása, a mely az érkezési 

 adatok kölcsönös viszonyát adja, világos ár- 

 nyalattal indulva = legkorábbi érkezési ada- 

 tok — a legsötétebbig = legkésőbbi — foko- 

 zódnak, egészben véve pedig az orographiai 

 jelleghez simul, v. ö. C tábla. 



A füsti fecske vonulási tipusa igy valósá- 

 gos vonulási normális típus, a melytől a többi 

 fajok tipusa, a biológiai diszpoziczió külön- 

 bözőségének megfelelően, többé-kevésbbé kü- 

 lönbözik. 



E szerint tér el a normális típustól a fehér 

 gólya — Cicunia ciconia L. — vonulási 

 típusa, D tábla II., a melynek biológiai disz- 

 pozicziója is merőben elüt a füsti fecskéétől. 



Látjuk, hogy a D tábla II. térképén a leg- 

 korábbi adatok Erdély délkeleti zugába es- 

 nek, a mit a földolgozóit vomdási adatokon 

 kívül az is bizonyít, hogy a vonuló madarak 

 óriási tömegei ott gyülekeznek az Olt völgyé- 

 ben és a határhegység szorosaiban, a honnan 

 a tömegek őszszel DK-nek vonulnak tovább. * 



Erdély délkeleti zuga tehát valóságos be- 

 vonulási ka])u. Porta Ciconiarum, a mint ezt 

 az átvonuló és ott megpihenő tömegek bizo- 

 nyítják. 



' V. ö. Schenk: „Der Frühjahiszu;; des weissen 

 Storches in Ungarn", Journ f. Uniith. Januarheft 1909. 



Grundlage die Regionalkarte Ungarns entwor- 

 fen, welche zeigt, dass bei den normalsten 

 Verhältnissen die frühesten Ankunftszeiten 

 auf die Tiefebene, die nächstfrühesten auf das 

 Hügelland jenseits der Donau, die nächtsfol- 

 genden auf das Hochplateau von Erdély und 

 die spätesten auf die Hochgebirgsregion Ober- 

 ungarns entfallen. 



Die orographische Unterlage zur Regional- 

 karte zeigt Tafel C, ausgeführt vom Karto- 

 graphen Theodor Pokorny. 



Es folgt nun von selbst, dass jene Zug- 

 vogelart, welche Ungarn am vollkommensten 

 besiedelt, hinsichtlich der Abstufungen der 

 Ankunftszeiten im ganzen dem orographi- 

 schen Cliarakter entsprechen muss. 



Die klassischeste Art, deren Besiedlung sich 

 auf das Gesamtgebiet Ungarns erstreckt, 

 ist die Rauchschwalbe — Hirundo rustica L. — 

 Den Zugstypus für diese Art gibt Tafel D I, 

 wieder, wo die Abstfuung der Farbentöne, 

 welche das gegenseitige Verhältnis der An- 

 kunftszeiten mit lichtem Ton — früheste — 

 beginnend zum dunkelsten — späteste — 

 fortschreitend geben, schmiegen sich im gan- 

 zen dem orographischen Char;ikter an. 



Der Zugstypus der Rauchschwalbe ist ein 

 echter Normaltypus, von dem es dann, der 

 Verschiedenheit der biologischen Disposition 

 entsprechend, Al)weichungen gibt. 



Die Art der Abweichung vom Nornialtypus 

 gibt der Zugstypus des weissen Storches 

 — Ciconia ciconia L. — Tafel D II, dessen 

 biologische Disposition von jener der Rauch- 

 schwalbe ganz abweichend ist. 



Wir sehen, dass auf der Karte D II die 

 frühesten Daten auf den Winkel des südöst- 

 lichen siebenbürgischen Teiles fallen, was 

 ausser dtm bearbeiteten Zugsdaten auch die 

 verzeichneten riesigen Ansammlungeil des 

 ziehenden Vogels im Olt-Tale und den Päs- 

 sen des Randgebiryes, beweisen, von wo die 

 Massen im Herbste nach SO weiter ziehen.' 



Der südöstlichste Winkel des siebenbürgi- 

 schen Teiles bildet also eine förmliche Ein- 

 fallspforte, eine Porta Ciconiarum, wie dieses 

 wieder durch die durchziehenden und rasten- 

 den Massen bewiesen wird. 



' Vergi. Schenk : Der Frühjahrszug des weissen 

 Storches in Ungarn etc. Journ. f. Ornith. 1909. Ja- 

 nuarheft. 



