XXXIX 



— a mint azt iiuir niegenilítettem — nagy- 

 jában szintén a délkeleti vonulás útjába esik. 

 Csak most, ezek után kerül a sor a Hid- 

 véf/röl eredő sea forth- i — Natal — magyar 

 gólyára, a melylyel pretoriai kollegáinknak 

 szövetségesi kezet nyújtottunk. Ez a három- 

 székmegyei szerény helyről származó gólya 

 minden bizonynyal szintén a Porta Cicouia- 

 rumon át a Földközi-tenger keleti partján, 

 lehet, hogy azután a Nilus völgyén vonult 

 mind tovább és tovább. Annyi bizonyos, hogy 

 csak lehetőségről és valószínűségről beszél- 

 hetünk : abszolút értékű bizonyítékunk a fehér 

 gólya hidrég — seaforthi útjára vonatkozólag 

 nincs. Egy nagyfontosságú mozzanat azonban 

 sziklaszilárdan áll, az t. i-: hogy gólyánk az 

 egyenlítőt keresztezte. És hogy ez nem csak 

 véletlenség, azt bizonyítják Thienemann gyűrű- 

 zött gólyái, a melyek az egyenlítőn átrepülve 

 Fort- Jameson ig és le a Kalahári-sivatagig 

 jutottak. Nagy jelentőségű eredmény ez ! 



A gólya vonulásának megbírálásánál, a mint 

 kifejtettem, egész világosan előtérbe nyomulnak 

 a következetesen végrehajtott és földolgozott or- 

 nithophaenologiai megfigyelések, kapcsolatban 

 az alumiiiiumgyürüzési kísérletekkel és ha az 

 utóbbi, a dolog természetéből kifolyólag, nem 

 is nyerhet általános alkalmazást, ott, a hol 

 alkalmazzák, mégis megfejtésekre vezet, olya- 

 nokra, a minőket rövid idő előtt még nem is 

 sejtettünk és a melyek az egész jelenség 

 helyes megítélésére fölvilágosítólag hatnak. 



A pretoriai vonulási bizottság följegyzései 

 szerint a fehér gólya felvonulása a bizottság 

 területén így alakul : 



1907-ben : 



Szeptember 20 — Komatipoort, 



„ 26 — Modderfontein, 



November 9 — Stutterheira, 



9 ~ Flagstaff, 



17 — Bethulie, 



, 23 — Lake Chrissie, 



„ 24 — Ermelo, 



Deczeniber 12 — Kimberley. 



Megállapítható, hogy minél nagyobb mér- 

 tékben fejlesztik délafrikai barátaink meg- 



fállt, wie schon l)emerkt, im Ganzen auch 

 noch in die südöstliche Flucht. 



Und erst jetzt kommt der ungarische Storch 

 von Hidrég — Seaforth in Natal an die Reihe, 

 mit dem wir eigentlich unseren Kollegen in 

 Pretoria die Hand zum Bunde gereicht ha- 

 ben. Er wird ja vom bescheidenen ungari- 

 schen Dorf Hidvég im Kom. Háromszék, wohl 

 auch durch die Porta Ciconiarum und weiter 

 längs des Ostufers des Mittelländischen Mee- 

 res fortgezogen sein, vielleicht zog er längs 

 des Nil-Tales weiter und weiter. Eines steht 

 fest, wir können über Möglichkeiten und 

 Wahrscheinlichkeiten nur reden : absolut gil- 

 tige Beweise haben wir hinsichtlich des We- 

 ges des weissen Storches Hidvég— Seaforth 

 nicht. Ein hochwichtiger Umstand steht aber 

 felsenfest, und dieser ist, dass unser Vogel 

 den Äquator durchquerte. Und dass dieses 

 kein Zufall ist, das beweisen Thienemanns 

 Ring- Störche, die den Äquator überfliegend, 

 nach Fort Jameson und bis in die Kalahari- 

 Wüste gelangten. Eine grosse Errungenschaft ! 



Bei der Beurteilung des Storchzuges, wie 

 ich denselben hier entwickelt habe, tritt die 

 Bedeutung der konsequent fortgeführten und 

 bearbeiteten ornitho'phaeìiologischen Beobach- 

 tungen im Vereine mit dem Aluminium- King- 

 experiment ganz deutlich zutage und wenn 

 das letztere auch der Natur der Sache ge- 

 mäss keine allgemeine Anwendung finden 

 kann : dort, wo es angewandt wird, führt es 

 zu Lösungen, welche wir vor Kurzem noch 

 gar nicht geahnt haben und die auf die rich- 

 tige Beurteilung des ganzen Phänomens klä- 

 rend einwirken. 



Nach den Aufzeichnungen des Migration 

 Committee in Pretoria gestaltet sich der Auf- 

 zug des weissen Storches im Bereiche des 

 Committee wie folgt. 



Jahr 1907: 



20- September — Komatipoort, 



26. ,. — Modderfontein, 



9. November — Stutterheim, 



9. „ — Flagstafl", 



17. „ — Bethulie, 



23. „ — Lake Chrissie, 



24. „ — Ermelo, 

 12. Dezember — Kimberley. 



Jetzt kann schon ausgesprochen werden, dass 

 in dem Masse, in welchem unsere Südafrika- 



