XI.VIIl 



In Memóriám. 



Newton Alfred, M. A., F. R. S., F. Z. S., hírneves angol omifhologus, a iii. kir. ornithologiai központ 



tiszteletbeli tagja, az állattan tanára a t-ambridgei egyeteineu, — született IHlili jnnins 11, meghalt lÜilT 



június 7-én — levelezése Herman Ottóval, a m. kir, ornithologiai központ igazgatójával. 



Előszó. 



Newton Alfred tanárt kortársai, majdnem minden irigység néllvül, .Vngiia legtudományo- 

 sal)b ornitiiologusának tisztelték, a ki a tudomány e szép ágának valóban nagy szolgálatokat 

 tett, nemcsak mint speczialista a leiró ágazatban, linnem mint történetíró is. Megírta az 

 ornithologia történetét, a mely az „Encyclopaedia Britannica" c/.imű nagy angol forrásmű 

 IX. kiadásának XVIlI-ik kötetében, a második vezérszó: „Ornithology" alatt jelent meg 

 1885-ben. 



A történet kifejtését a szó etymologiájával — opvtç és Xó-foc — kezdi meg. Az anyag 

 fejlődése ama. egy maydumi ó-egyptomi sirban talált freskó fejtegetésével kezdődik, a mely 

 hat vadludat ábrázol és jelenleg a boulaki Miízeumbaii őriztetik. A Kr. e. 8000 é\Te 

 visszanyúló freskón felismerhető két még ma is élő vadlúd-faj : a lilik (Anser albifrons) 

 és az Anser rutìcollis. 



Ez után, tehát Kr. e. 385-ben Aristoteles mester következik, utána Cxiva Plintos 

 Secündus — az idősebb, — majd Aelianus. A középkorban Albertus Maonus, meghalt 1282, 

 utána Johannes de Cuba (Wonneke von Caub); William Turner, Gybertus Lonoolius és C.ajus, 

 végül Gessner lép fel „História Aniinalium qui est de Auium natura" czimiì müvével. 



így halad lépésről lépésre az ornithologia egész fejlődésének vázolása, teljes tanult- 

 sággal és világossággal, a legújabb korig, méltóan ahhoz a férfiúhoz, a ki a tanszékek 

 egyik legkimagaslóbbját töltötte be és onnan terjesztette az igazságot. 



Newton tanárt különösen az a tulajdonsága emelte köztiszteletre, hogy nagy buzgalom- 

 mal iparkodott másoknak szolgálatot tenni, biztos felvilágosításokat és magyarázatokat nyúj- 

 tani és hogy mások érdemeit elismerte. 



Newton tanárban nyoma sem volt a némely angolt jellemző „szigeti szellemnek", a mi 

 elzárkózásban és a közlékenység hiányában még tudományos téren is tapasztalható ; ez 

 természetesen gyakran az egynyelvüségben (az élő nyelveket értve) gyökerezik. Newton tanár 

 bírta a nagy kultúrnépek nyelveit. Eletének utolsó szakaszából különös figyelmet érdemel a 

 „NAUMANN-eset'. Ez az volt, hogy Newton tanár abban az időben, a mikor a német orni- 

 thologusok a XAusiANN-ok emlékét ünnepelték, a „Nature" ez. angol folyóiratba czikket irt, 

 melyben kimondja, hogy Naumann klasszikus nagy művének megjelenése után hosszú évekkel 

 is még alig tudtak róla az angol ornithologusok. Zárkózottság és gyakran érthetetlen 

 konzervativizmus — a mely pl. a tizedesrendszer következetes visszautasításában is nyil- 

 vánul — Newton tanárban nem volt. 



A II. nemzetközi ornithologiai kongresszus alkalmával Newton tanár rögtön rendelke- 

 zésünkre bocsátotta egyik értekezését — és a mikor a M. 0. K. megalakult és már odáig 

 jutott, hogy a gyakran nagyon nehezen megközelíthető angol források felé is fordulhatott, 

 akkor Dr. Finbch Ottó régi, hűséges barátom azt ajánlotta nekem, hogy forduljak Newton 

 tanárhoz, a ki bizonyára fog tanácscsal szolgálni : adott is tanácsot, tett is ! 



1905-ig franczia nyelven csak küldemények és elismervények alakjában érintkeztünk, 

 a milyen az 1896 február 17-iki is. 



Közvetlenül az 1905. évi londoni IV. nemzetközi ornithologiai kongresszus előtt meg- 

 küldtem Newton tanárnak a kongresszus alkalmára szerzett „Recensio eritica etc." és „The 

 Method etc." ez. műveimet, mire ugyanazon év május 19-én vettem kézhez egy levelét. 



