melyben meleg szavakkal mond köszönetet és nagy csodálatának — high admiration ad 

 kifejezést ornithophaenologiai törekvéseim iránt. 



Ugyanazon év októl)er 27-én közli velem, hogy megengedi a Nadmann-fóI a „Nature*- 

 ben publikált czikkének fölhasználását. 



1906 febr. 17. és niárcz. 24-én kelt levelei a M. O. K. használatára a skót „Report 

 of the Meteorology of Scotland, Edinburgh 1856—1862" és a „Journal of the Scottish 

 Meteorol. Society Edinburgh 1863 — 1880"-ból készített kivonatokra vonatkoznak, — a 

 melyeket csak nehezen lehetett megszerezni, és a mi nagyfokú szolgálatkészségének bizo- 

 nyítéka volt. 



1906 ápr. 7-röl keltezett levele válasz arra a kérésemre, hatna oda, hogy a gyűjtő és 

 publikáló angol ornithologusok megfigyeléseiket keltezzék, hogy adataik orniihophaenologiailag 

 is használhatók legyenek. Itt, úgy látszik, félreértés támadt, a mely levelem angol kifeje- 

 zéseinek elégtelen szabatosságából származhatott. Newton tanár kérésemet úgy értelmezte, 

 mintha azt akarnám, hogy a faunisták ornithophaenologiai megfigyeléseket végezzenek ; erre 

 azonban én nem is gondoltam, a mint ez levelemből és a Withaker tanár müvének idéze- 

 téből is kitűnik. Newton tanár levele mindamellett értékes, mert általánosságban kifejti benne 

 nézetét az ornithophaenologiai megfigyelésekről. Az a nagy latitude azonban, a melynek 

 helyet ad az idő kérdésében, azt mutatja, hogy inkább volt ornithogeographus mint orni- 

 thophaenologus. 



A kis levélgyüjtemény clou-ja azonban a „madárvédelem"-ről szóló levélváltás, a 

 melyet „Az 1902. évi nemzetközi madárvédelmi egyezmény (Paris) és Magyarország. Tör- 

 téneti vázlat" ez. müvem indított meg. 



Newton tanár magának követeli az angol madárvédelem megindításában a prioritást 

 az 1868/69. évre visszanyúlólag, a mikor a „British Association for the Advancement of 

 Science" ülésén e tárgyban előadást tartott. Ebben teljesen igaza van Művemben azonban 

 nem adtam okot ezen óvás emelésére, mert fejtegetésemet az 1880. évi „The Wild Birds 

 Protection Act 1880" ez. törvénynyel kezdem meg és világosan megírom, hogy ez az érvény- 

 ben levő törvény régebbi heletü törvények kiegészítője, (a melyek meghozásába Newton tanár 

 is befolyhatott); szó szerint így: ,The Act at present in force is really an amendment of the 

 older laws: it was passed on sept. 7. 1880, its „short title" being „The Wild Birds Protec- 

 tion Act, 1880". Magyarul: „A ma érvényben levő törvény az előző törvények kiegészítője, 

 hozatott 1880 szeptember 7-én, rövid czime — short title — „The Wild Protection Act 

 1880 = a szárnyas vadat védő 1880. évi törvény". Könyvemben nem is érintettem a prioritás 

 kérdését, és az angolországi fejlődés részletes feldolgozásába nem is mehettem bele. 



Newton tanárra, úgy látszik, az a körülmény hatott indítólag, hogy én a történet 

 fonalát 1873-ban, a gazdák és erdészek bécsi nemzetközi gyűlésén veszem fel, holott az 

 Angliára vonatkozólag 1868/69-ben kezdődik ; ez azonban az összességre nézve nem bír a 

 prioritás jogával, mert ez 1845-ben Baldamus Edét illeti meg. (V. ö. könyvem 28., 54. és 

 165. oldalát). 



Kiválóan érdekesek Newton nézetei magára a madárvédelemre nézve. 



Newton tanár ebben a kérdésben is teljesen tudós természethistorikus, az érzelgősség 

 minden nyoma nélkül, a mellett tetőtől talpig angol, a kire nézve az ő szigetországa kép- 

 viseli az egész világot. Fönn akarja tartani a szigetvilág összes madárfajait és nem veszi 

 figyelembe a hasznosság és károsság fogalnuit, mert ez nézete szerint úgy sem állapítható 

 meg. Fejtegetése során Newton tanár valósággal felindul. Csodálatosképen nem fektet súlyt 

 a fészkek és tojások védelmére. Úgy látszik, hogy ebben nem ismert föl semmi nemzetközi 

 érdeket. Azt óhajtja, hogy Angliában még a legkártékonyabb ragadozó madarak is meg- 

 maradjanak és mindig csak az egyesült királyságok területére és a faunistikai érdekre van 

 tekintettel. 



A madárvonulás nagy jelenségét nem érinti, a mely pedig azt tanítja, hogy Anglia 

 madarai is két csoportra oszolnak : állandókra és vándorokra, és hogy az utóbbiak évenként 

 kétszer teszik meg az Anglia és a trópusok között levő nagy utat, miközben az orni- 



