LU 



thophagok ieriiletén, a kiket itt nem akarok megnevezni, a legesztelenehh üldözésnek és gyak- 

 ran pusztításnak vannak kitéve és hogy csupán nemzetközi intézkedéssel védhetők meg. 



Mi, szárazföldiek, éppen ezért nem tudtuk megérteni, hogy miért wem ciSMtlakozott Anglia 

 a párisi 1902. évi egyezményhez 



A hasznosság kérdésében igen súlyos tények támogatják a mi nézetünket. Az első 

 tényt felhozza Rörw tanár német ornithobiologus az 19ÜS. évi bécsi nemzetközi mező- 

 gazdasági kongresszusra készített referátumában.' 



HiESEMANN erről így ír: „A mikor 1905 tavaszán a több négyszögniértföldnyi Hainich- 

 erdőt csupaszra rágta a Tortrix viridana hernyója, egyedül Berlepsch báró tölgyes erdeje 

 maradt érintetlenül, a melyben régóta 2000-nél több fészekodu van kifüggesztve. Ez a tölgyes 

 a környező erdők közül valóságos zöld oázisként emelkedett ki". A második tényt Platthy 

 Árpád, a kékkői — Nógrád m. — uradalom tiszttartója jelentette nekünk ; e szerint míg a 

 környék összes gyümölcsfái hernyórágás következtében elpusztultak, addig az uradalom 

 gyümölcsösei, a melyekben alkalmaztattak fészekodvak, érintetlenül maradtak és bő gyümölcs- 

 termést hoztak és így tovább. 



A madarak táplálékának közvetlen vizsgálatáról és ennek eredményeii'ől e helyen 

 nem szólok. 



NEWTON-nak, a nagyrabecsült férfiúnak azt az ajánlatot tettem, hogy vitassuk meg a 

 madárvédelem kérdését nyilvánosan, természetesen „snaviter in modo, fortiter in i'e". Azt 

 hittem, hogy Newton tisztelt neve nagy súlyt kölcsönzött volna az ügynek és fontos ered- 

 ményekre vezetett volna. azonban már nem fogadta el ajánlatomat. 1907 május 29-én 

 kelt levelében így ír: „öreg ember vagyok és a vitatkozás távf)l áll tőlem." Utolsó levelére 

 június 2-án írt válaszomat közvetlenül halála előtt kapta meg: június 7-én meghalt. 



Tisztelet emlékének ! 



Magdalene College, Cambridge, 1896 február 17-én. 



Fogadja hálás köszönetemet az „Aquila" folyóirat 3. és 4. számának megküldéseért, 

 melylyel engem megtisztelni szíves volt. 



A. N. 



1905 május 19-én. 

 Igen tisztelt Uram I 



Van szerencsém köszönetem kifejezése mellett azon két könyv vételét elismerni, mely- 

 nek megküldésével Ön engem megtisztelt, és legyen meggyőződve, hogy azoknak a leg- 

 nagyobb figyelmet fogom szentelni. 



Midőn Önnek ezen becses ajándékért mély köszönetet mondok, engedje meg, hogy 

 legnagyobb csodálatomat fejezzem ki azon buzgóság fölött, melyet Ön a madárvonulási 

 kutatások körül kifejt és fogadja nagyrabecsülésem kifejezését. 



Őszinte híve : 



A. N. 



V. ti. HiESBMANN M. , Lösung der Vogelschutzfiage nach Frh. von Berlepsch. 1909, pag. 55. 



