LX 



Czéliink az volt. Imgy a niciiiiyire lelict, a/okat a madarakat vécljuk, inclyekiiek arra 

 szükségük Vdlt, kiliagyván azokat, melyek védelemre nem szorultak. Azt hiszem, hogy ez, 

 és csakis ez volt a helyes irány, melyet tudományos embereknek követniök kellett. Minden 

 madárnak meg van a maga haszna, hanem a természetben is törekednünk kell megakadá- 

 lyozni annak pusztítását és kiirtását, mely, sajnos, már oly gyakran fordult elő. De ezt nem 

 lehetett ndnden esetben meggátolni. A parlament nem lett volna arra bírható, hogy a 

 Falconidák ])usztítását gátolja meg tön'énybe való iktatás által és így azokat, habár mi tudomá- 

 nyosan képzett természetbarátok kívánatosaknak tartottuk a védelmet, sorsukra kellett hagynunk. 

 Örömmel konstatálhatom azonban, hogy annyit mégis elértünk, hogy a Zoological Society 

 arany érmet adott a Pandion haliartus és Lestris catarrJiades védőinek és a Britisli Orui- 

 thoIogists-Club érmet adott azoknak, kik a Milvus idinust megvédték utolsó menedékhelyén 

 Wales-ben. Időközben az Aqtdla chryt>aëtus, Buteo vulgaris és más ragadozók javára fordult 

 a közvélemény, úgy hogy még mindig kilátás van arra, Iiogy ebből az országból nem fog- 

 nak végleg eltűnni. 



Sajnálom, hogy a későbbi angol törvényekben nem érvényesült az a megkülönltöz- 

 tetés, melyet én lényegesnek tartok arra nézve, hogy itt minálunk bármiféle madárvédelmi 

 törvényhozásnak sikere legyen. 



Nagyon tág tért hagynak a lielyi hatóságoknak (County Councils), melyeknek tagjai 

 kevésbbé tájékozott és legtöbb esetben szentimentális érzelmek által vezetett emberek, úgy 

 hogy sokszor nevetséges rendeleteket adnak ki. Ezért én már évek óta távol tartottam 

 magamat különösen a fészek- és tojásvédelem ügyeitől, miután ezen védelem sok esetben 

 nem is szükséges és nem értem azt sem, miért írja (172. lapon): „hogy az angol törvény 

 puszta vadászati törvénynyé alacsonyodott, mert nem védi meg a fészkeket és fészekaljakat'. 

 Azt hiszem, hogy egy jól szerkesztett vadászati törvény a legjobb védelem és ezt a száza- 

 dok tapasztalata is mutatja. 



Nem állítom, hogy a brit törvény rendelkezései beválnának más országokban is, 

 ellenkezőleg, nagyon jól tiidtmi, hogy minden országnak saját törvénye kell hogy legyen. 

 De kétségtelen, hogy a korábbi törvényeknek, melyeket többé-kevésbbé a Close Time bizott- 

 ság tervezett, sikerük vf)lt. Nemcsak sok pusztuló faj mentetett meg, de olyanok is fészkel- 

 nek most itt, a melyek azelőtt igen ritkák voltak ; mindez azért, mert a Close Time védel- 

 mében részesültek. 



Megjegyzem még, hogy sok madárvédő egyesület akcziója, habár a szándék jó, nem 

 mindig bölcs. 



Tovább nem akarok terhére esni, de szükségesnek tartottam, hogy az angol madár- 

 védelem kezdeményezőinek vezérelvei a külföld előtt is helyes világításba helyeztessenek. 

 Maradok nagyrabecsülésem kifejezésével 



őszinte híve 

 A. N. 



1907 május 8. 

 Igen tisztelt Uram ! 



Szíves köszönetet mondok tanulságos leveléért, melynek következtében elhatároztam, 

 hogy az egész kiadást visszavonom, és egy függeléket csatolok, mely helyre hozza az angol 

 viszonyokról táplált téves nézetet. Az én czélom az, hogy jó munkát szállítsak. De hogy 

 ez lehetővé váljék, arra kérem szives engedélyét, hogy az Ön levelét a függelékbe felvehessem 

 és a helyreigazítást ennek alapján eszközölhessem. 



Mi kontinentális emberek nehezen tudjuk helyesen felfogni, mily indokok vezetik az 

 angol szakembereket, miután angolok hozzánk ritkán jönnek el és általában nem igen 

 közlékenyek. így például a Rissa tridadyla Angliában védelem alatt áll, holott ezen madár 

 a Jeges-Tenger madárhegyein millió számra fészkel. 



