A madárvonulás Magyarországon 

 az 1908. év tavaszán. 



A Magyar kir. Ornith.KözpontXV. évi jelentése. 



Földolgozta Schenk Jakab, 

 a M. kir. 0. K. adjunktusa. 



Tizenöt esztendő folyt le azóta, hogy 

 Her.m.\n Ottó életre keltette hazánkban a madár- 

 vonulás megfigyelését végző állandó hálóza- 

 tot, hogy annak működése révén egyrészt meg- 

 ismerhessük Magyarországnak eladdig jófor- 

 mán ismeretlen madárvonulási viszonyait, 

 másrészt pedig a madártan iránt való érdek- 

 lődés fölkeltésével megteremtse a további 

 fejlődés alapját. Nem czélom itt ismertetni 

 azt, hogy milyen okok és körülmények hoz- 

 ták létre ezt a szervezetet s milyen eredmé- 

 nyek fűződnek eddigi működéséhez — utalok 

 erre nézve Herman Ottó idevágó értekezésére : 

 „ Visszapillantás a Magyar Ornithologiai Köz- 

 pont tíz esztendős működésére" (Aquila X. 1903, 

 pag. 1) — hanem mindössze csak néhány 

 statisztikai adattal akarom a tizenöt esztendős 

 fejlődési menetet valamelyest megvilágitani. 



A rendszeres megfigyelés 1894 tavaszán 

 kezdődött hazánk akkori ornithologiai gárdája 

 részéről s 1894 őszén munkában állottak a 

 ni. kir. Erdöhatóságok is, úgy hogy 1895 

 tavaszán már teljesen szervezve volt az a 

 megfigyelő hálózat, a mely jelenleg is működik. 



Az alapvető szervezeten azóta csak annyi 

 változás történt, a mennyit az intézet foko- 

 zatos fejlődése idézett elő : a megfigyelők 

 száma folytonosan nagyobb lett, a m. kir. 

 Erdőhatóságok is mindig több és több fajra 

 és állomásra terjesztették ki működésüket. 

 A rendes és privát megfigyelők száma 1894-ben 

 32 volt, 1908-ban pedig 130; a megfigyelő 

 állomások száma 1895-ben 346 volt, 1908-ban 

 pedig már 1286 ; a füsti fecskére, tehát a 

 legjobban megfigyelt fajra vonatkozó ada- 

 tok száma 1895-ben 278 volt, 1908-ban pecUg 

 942-re emelkedett. Az összes tavaszi meg- 

 figyelések száma 1895-ben még alig haladta 

 meg az 1000-et, 1908-ban pedig már meg- 

 közelítette a 12.000et. Ezek a számszerű ada- 

 Aquila XVI. 



Der Vogelzug in Ungarn im Früh- 

 jahre 1908. 



XV. Jahresbericht der königl. ü. 0. C. 



Bearbeitet von Jakob Schenk, 

 Adjunkt der königl. U. 0. C. 



Fünfzehn Jahre sind seitdem verflossen, 

 dass Otto Herman das ständige Beobachtungs- 

 netz Ungarns ins Leben rief, um durch dessen 

 Tätigkeit einerseits die bis dahin fast unbe- 

 kannten Zugsverhältnisse Ungarns zu klären, 

 anderseits durch das Erwecken des Interesses 

 für die Ornithologie die Grundlagen zur wei- 

 teren Entwickelung zu legen. Ich bezwecke 

 hier nicht, anzuführen, welche Ursachen und 

 Umstände diese Organisation hervorriefen, 

 und welche Resultate sich bisher aus der 

 Tätigkeit derselben ergaben — ich verweise 

 diesbezüglich auf die Abhandlung von Otto 

 Herman: „Ein Blick auf die zehnjährige Tiiätig- 

 keit der Ungar. Ornithologischen Centrale" 

 (Aquila X. 1903, p. 1.), sondern ich möchte 

 nur durch das Anführen von einigen stati- 

 stischen Daten den fünfzehnjährigen Entwicke- 

 lungsgang einigermassen beleuchten. 



Im Frühjahre 1894 begann die systema- 

 tische Beobachtung seitens der damaligen 

 ornithologischen Garde Ungarns, und im 

 Herbste 1894 waren auch die königl. ung. 

 Forstbehörden schon in Tätigkeit, so dass im 

 Frühjahre 1895 das Beobachtungsnetz, wel- 

 ches auch heute noch besteht, schon voU- 

 ständig organisiert war. 



Diese grundlegende Organisation erlitt seit- 

 dem nur solche Veränderungen, welche durch 

 die stetig fortschreitende Entwickelung des 

 Institutes hervorgerufen wurden: die Anzahl 

 der Beobachter wurde fortwährend grösser, 

 und breiteten auch die königl. ung. Forst- 

 behörden ihre Tätigkeit auf immer mehr Arten 

 und Stationen aus. Im Jahre 1894 betrug die 

 Anzahl der ständigen und privaten Beobachter 

 32, im Jahre 1908 jedoch 130 ; im Jahre 

 1895 war die Anzahl der Beobachtungsstatio- 

 nen 346, im Jahre 1908 aber schon 1286; 

 im Jahre 1895 betrug die Anzahl der Beobach- 

 tungen über die Rauchschwalbe, d. i. über 

 die am meisten beobachtete Art, 278, im Jahre 

 1908 erhöhte sich dieselbe auf 942. Im Jahre 



