194 



doit meg s volt ily módon tömegesen irt- 

 ható. 



9. A feltűnően kedvelt vagy került fészekod- 

 vak elhelijrzésc módjáról. 



E fontos kérdéssel megfigyelőink feltűnő 

 kedvvel foglalkoztak. Jelentéseikből azonban 

 általános érvényű következtetés sem az el- 

 helyezést, sem az odumintát illetőleg nem 

 vonható. Előbbinek az odiilakők nagyfokú 

 alkalmazkodási képessége az akadálya. Az 

 utóbbinak pedig az. hogy sehol sem volt a 

 2 legfontosabb odnminta. az A és B, külön 

 e vizsgálat czéljából egyenlő számban és 

 azonos környezetben elhelyezve. Az össze- 

 hasonlítást még az is nehezíti, hogy az odu- 

 lakók vidékenként nagyon is különböző mér- 

 tékben vannak fészkelőhely dolgában meg- 

 szorulva. Már pedig viselkedésükre ép ez van 

 legnagyobb befolyással. 



A tapasztalatok már a környezetet illetőleg 

 is rendkívül eltérők. A 94. sz. j. szerint lígy 

 a sűrű aljnövényzettől takart, mint a szaba- 

 don álló fák törzsére helyezett odvakat egy- 

 aránt kedvelték a hasznos odulakók. A 140. 

 sz. j. szerint a czinegék az ágatlan fatörzsön 

 ■1 m. magasságban lévő odvakat kedvelik, 

 mig az ágak közé helyezetteket kerülik. 



A r)4.sz. j. szerint viszont „a szembetűnő, véd- 

 telen helyen, fatörzseken lévő odvakat elke- 

 rülték, a védettebb helyeken lévőkben fész- 

 keltek. Leyjohhan kedvelik a ritkásabb bokor- 

 ral övezett fatörzsön lévő odvakat ^ Egy ily 

 odiiban 1908-ban 3-szor fészkelt a szénczi- 

 nege, először 13, majd 12 és végül 7 fiókát 

 nevelve fel."- 



A 152- sz. j. szerint a hasznos madarak a 

 nyilt helyeket kedvelték, mig a verebek a 

 bokrokkal takartakat keresték. 



' Javarészt igy vannak az intézet margitszigeti 

 telepén is elhelyezve. 



' Bizonyára 2 czinegepár lakta ez odút felváltva. 



Nisthöhlen Unmengen von Hanpen {Aporia 

 crataegi, Ocneria dispar u. s. w.) ansam- 

 melten, welche auf diese Weise in .Massen 

 vernichtet werden konnten. 



9. Placierung der auffallend, bec/ünstigteii 

 oder gemiedenen Nistliöldcii. 



Diese wichtige Frage beschäftigte unsere 

 Beobachter in auöallendem Masse. PjS können 

 jedoch aus ihren Berichten keine Schlüsse 

 von allgemeiner Giltigkeit weder über das 

 Placieren, noch über die Muster der Nisthöhlen 

 gezogen werden. 



Bei dem Placieren wird das Hindernis 

 durch die grosse Anpassungsfähigkeit der 

 Höhlenbrüter gebildet, bei der Wahl des 

 Nisthöhlen-Musters durch den Umstand, dass 

 die beiden wichtigsten Muster, nämlich .1 und 

 B, behufs Untersuchung nirgends in gleicher 

 Anzahl und unter gleichen Verhältnissen an- 

 gebracht wurden. Die Vergleichung wird auch 

 noch dadurch erschwert, dass die Höhlen- 

 brüter gebietsweise in selir verschiedenem 

 Masse auf die Nisthöhlen angewiesen sind. 

 Und doch ist gerade dies von grösstem Ein- 

 flüsse auf das diesbezügliche Verhalten. 



Die Erfahrungen sind schon in betreff der 

 f%(7e?)Mî7// ausserordentlich verschieden. Laut 

 dem Berichte Nr 94 wurden die in dichtes 

 Unterholz versteckten Nisthöhlen geradeso von 

 den nützlichen Höhlenbrütern begünstigt, wie 

 diejenigen, welche an den Stamm freistehender 

 Bäume angebracht waren. Nach Bericht Nr. 

 140 begünstigen die Meisen die in 2 Meter 

 Höhe am asiloseii Baumstamme angebrachten 

 Nisthülileii. während diejenigen, welche in 

 der Astregion ausgehängt waren, gemieden 

 wurden. Dem entgegen wird in Nr. 64 berich- 

 tet, dass die an auffallenden, ungeschützten 

 Stellen an Baumstämmen ausgehängten Nist- 

 höhlen gemieden, die an geschützten Stellen 

 befindlichen besiedelt werden. Ahi meisten 

 bevorzugt werden die an Baumstämmen an- 

 gebrachten Nisthöhlen, welche von schütteren 

 Gebüschen ttmrahmt sind} In einer solchen 

 Nisthöhle brütete im Jahre 1908 dreimal die 

 Kohlmeise, nacheinander 13, 12 und 7 Junge 

 grossziehend.^ 



' Auf der Vogelsehutzstation des Institutes auf 

 der Margareteninsel siud die Nisthöhlen grösstenteils 

 ebenso ausgehängt. 



- Sicher wurde diese Nisthöhle abwechselnd von 

 2 Paaren bewohnt. 



