218 



dély, czitromsárinány. örvös- és kókgalanib, 

 gerle, darázsölyv, barna kánya, vörös- és 

 kékvércse. 



Ä taron : Búbos- és feketenyakú vöcsök, 

 tőkés-, kendermagris- és c/.igányrécze, kontyos- 

 récze.*) szárcsa, dankasirály, kormos- és fehér- 

 szárnyú szerkő, vörös- és szürkegéni. bibicz. 

 billegető czankó, nádirigó, cserregő nádi- 

 poszáta, foltos-siske. kékbegy, sárgyóka, nádi- 

 sármány, barna rétihéja. 



A belyenkint járhatatlan sűrűségű aljnö- 

 vényzettel borított erdőterület a szabadon 

 fészkelő madárfajoknak már természettől oly 

 ideális tenyészhelye, a melyen emberi beavat- 

 kozás már alig javíthatna. Annál inkább 

 rászornltak a segítő kézre az odulakó fajok, 

 a melyek eddigi tanyája, a harkályodvaktól 

 rostaszerűleg kilyiikgatott nyárfa-szálerdő, vá- 

 gás alatt lévén, 1 — 2 éven belül elpusztul. 



Selymessy Ferencz m. kir. főerdőmérnök 

 buzgalmának és Kiskunhalas városa belátá- 

 sának köszönhető, hogy az odulakóknak a 

 mesterséges fészkekbe való fokozatos áttelepítése 

 még idejében megkezdődött s így ez a ter- 

 mészettől már annyira megáldott terület hazánk 

 egyik legfontosabb madárvédelmi telepévé 

 lesz fejleszthető. 



A mesterséges madártelepités eszköze 1906- 

 ban 1 etetőkunyhó és 96 fészekodu volt, mely 

 utóbbiak száma ezidén 13ö-re (80A, 47B, 

 és 80 odúra) emelkedett. A javarészt hagyás- 



1008 május al-én : egyetlen, nászruhás gácsé''. 



hypolais (L ), Phylloscopus trochilus (L.), Phyl- 

 loscopus sibilator (L.), Hirundo rustica L, 

 Chelidonaris urbica (L.), Öaxicola oenanthc 

 L.. Pratincola rubicela (L.), Motacilla alba 

 L., Fringilla coelebs, L., Carduelis carduelis 

 (L.), Chloris chloris (L.), Passer domesticus 

 (L.), Passer montanus (L.), Emberiza calandra 

 L., Emberiza citrinella L., Columba oenas L., 

 Columba palumbus L., Turtur turtur (L.), 

 Pernis apivorus L., Milvus migrans (Bodd.), 

 Cerchneis tinnunculus (L.), Cerchneis vesper- 

 tinus (L.). 



Auf dem See wurden angetroffen : Colym- 

 bus cristatus (L.), Colymbus nigricoUis (Brhm.), 

 Anas boschas L., Anas streperà L., Fuligula 

 nyroca (Güld.), Fuligula ferina (L.),^ Fnlica 

 atra L., Larus ridibundus L.. Hydrochelidon 

 nigra (L.), Hydrochelidon leucoptera (Meissn. 

 et ScHiNz) Ardea purpurea L., Ardea cinerea 

 L., Vanellus vanellus (L.), Totanus hypoleucus 

 L., Aerocephalus arundinaceus (L), Acro- 

 cephalus streperus (Vieu.l.). Calamodus schoe- 

 nobaenus (L.), Cyanecula suecica (L.), Mota- 

 cilla flava L., Emberiza schoeniclus L., Circus 

 aeruginosus (L.). 



Dieses mit stellenweise undurchringlichem 

 Unterholze bedeckte Waldgebiet ist schon 

 von Natur aus eine derart ideale Brutstelle 

 der Freibrüter, an welcher das Eingreifen 

 des Menschen kaum irgend etwas verbessern 

 könnte. Umso mehr bedürfen die Höhlen- 

 brüter der Nachhilfe, indem der mit Specht- 

 höhlen siebartig durchlöcherte Pappelhoch- 

 wald innerhalb 1 — 2 Jahren geschlagen seiu 

 wird. 



Es ist dem Eifer des köuigl. ung. Forst- 

 Oberingenieurs Franz v. Selymessy und der 

 Einsicht des .Magistrates der Stadt Kiskun- 

 halas zu verdanken, dass die sukzessive Uber- 

 siedelun;/ der Höhlenbrüter in künstliche 

 Nisthöhlen noch beizeiten begonnen wurde, 

 wodurch dieses von der Natur schon in so 

 hohem Masse gesegnete Gebiet zu einer der 

 wichtigsten Vogelschutzstationen Ungarns 

 entwickelt werden kann. 



Die Mittel der künstlichen Vogelansiede- 

 lung waren im Jahre 1906 ein Futterhaus 

 und 96 Nistliöhlen. deren Anzahl heuer auf 

 135 (80 Ä, 47 B, und 8 C Muster) erhöht 



' Am 21. Mai ein einziges Männchen im Pracht- 

 kleide. 



