222 



fehérszáni}!! szerkök Híjdrochelidoii nigra 

 (L) és leucojjtera (Meisn. et Schinz) csoportja 

 vonult fel és oszlott szét a víztükrön. 



Az északi parton tovább lialadva, a iiádiri- 

 f/ól\ rserregő nádiposzrUák és foltos sithék 

 sürün liangzó dalától kisérve, félig ronibadőlt 

 tanyához értünk. Környékén a sárgyóka sür- 

 gölődött és a fchri- harázdainlhgető nemrég 

 szárnyrakelt fiókája futkosott. 



A tanya eresze alatt a házi fecske kis 

 fészekteiepét, bedőlt tetejű szobájában a füsti 

 fecske fészkeit, az ereszalj egyik falrésében 

 a hábosbanka fészkét találtuk. A fedélre hajló 

 csonka fán a fehér qólya ült fészkén. 



A tó egyre keskenyedő nyugati részén 

 harnarétihéja-fdT csatázott a hami'os varjakkal 

 és bíbiczekkel. Hogy a béke helyreállt, a 

 héjapár a fészekrakáshoz látott. A hím hordta 

 az uszadék-nádat, részint csőrében, részint 

 karmai közt s ledobta a fészken dolgozó 

 párjához. 



Visszatérőben az omladozó tanya mellett 

 végre elénk villant egy karó tetejéről a kék- 

 hegy ragyogó, fehér csillagfoltja. És felénk 

 hozta a szél a jellemző kettőshangú énekét 

 is. A bevezető „pityü-pityű''-szólamba bele- 

 vegyült a búgó-surrogó kísérődallam, mely az 

 ezüstcsengésű vezérszólamot oly szépen emeli 

 ki. Majd felhangzott a szomszédból is az 

 ismerős dal s pár perez múlva öt karó tete- 

 jéről ragyogott felénk a kékbegy nászruhája. 



Tíz órára az erősen tűző nap elnémította 

 a madárdalt. Hazatértünk, néhányszor még 

 megállva az eke nyomán járó hamvas- és 

 vetési varjak, meg csókák, majd a réten boga- 

 rászó seregélyek kis csoportjai mellett. A 

 szelíd kékvércse is ott szálldosott szekerünk 

 körül. 



Flüge von Trauer- und weissflügeligen See- 

 schwalben — Hydrochelidon nigra (L.) und 

 Hydrochiidon leucoptera (Meibsx. et Schinz) 

 — welche sich dann auf der Wasserfläche 

 verteilten. 



Dem Nordufer weiter folgend erreichten 

 wir von dem häufig erschallenden Gesänge 

 der Rohrdrosscln, Teich- und liusrhrohrsiinger 

 begleitet einen halbverfnllcnen Meierhof. In 

 der Nähe trieb sich die gelbe Bachstelze und 

 das eben erst flügge gewordene Junge der 

 weissen Bachstelze herum. 



Unter dem Hausdache befand sich eine 

 kleine Kolonie der ^iehlscitwalbc, in der 

 Stube waren die Nester der Rauchschwalbe, 

 und in einer Mauernische der Dachtraufe 

 fanden wir das Nest der Wiedehojifes. Auf 

 einem über das Dach geneigten liaumstumpfe 

 sass der weisse Storch auf seinem Neste. 



An dem stetig schmäler werdenden west- 

 lichen Teile des Teiches stritt sich ein Rohr- 

 weihen-Paar mit Nebelkrähen und Kiebitzen. 

 Nachdem der Frieden hergestellt war, baute 

 das Rohrvveihenpaar weiter an seinem Neste. 

 Das Männchen brachte Schwemmrolir teils 

 im Schnabel teils in den Krallen und warf 

 dasselbe hinunter auf das Nest, wo das 

 Weibchen arbeitete. 



Auf dem Rückwege blinkte uns endlich 

 bei dem verfallenen Meierhofe von der Spitze 

 eines Pfahles der glänzendweisse Stern eines 

 Blaukchlchens entgegen. Auch den bezeich- 

 nenden zweistimmigen Gesang brachte uns 

 der Wind entgegen. In die einleitende ..pitchü- 

 pitcliü"-Strophe mischt sich die schnurrende 

 Begleitmelodie, welche die silberliellklingende 

 Hauptstrophe so schön hervorhebt Bald erklang 

 auch aus der Nachbarschaft der bekannte 

 Gesang und nach einigen Minuten prangte 

 uns von ö Grenzpfählen das Hochzeitskleid 

 des Hlaukehlchens entgegen. 



Gegen 10 Ihr liess der sengende Sonnen- 

 strahl den Vogelgesang verstummen. Auf dem 

 Heimwege blieben wir noch hier und (hi 

 stehen, um die Flüge der Nebel krähen, iSaat- 

 krähen und Dolden zu besichtigen, welche 

 dem Pfluge nachgingen. Die zutraulichen 

 Rotfussfalken umflogen hie und da (>benfalls 

 unseren Wagen. 



