228 



E madarak egyszerre a gazda gabonáját és 

 gyümölcsét kezdik ellepni, a mire ez a piiiskát 

 és a mérget használja védőimül. 



Ausztráliában az utóbbi időben óriási terü- 

 letek törettek fel a belterjes gazdálkodás 

 czéljaira. A csaknem határtalan legeloterüle- 

 tekból apró farmokat hasítottak ki az új tele- 

 pülők. A farmer legelőször is a rókát meg a 

 dingót kezdte mérgezni, hogy a bárányait 

 megvédhesse. A mérgezett csalétek egyfor- 

 mán halálos volt a sasokra, varjakra és egyéb 

 hússal élő fészekrabló madárra. A méreg ha- 

 tása következtében a bárányok ellenségeivel 

 a fészkek ellenségei is kipusztultak Ennek 

 az lett a következménye, hogy óvenkint a 

 kisebb rovarevők 30 — 50 százaléka menekült 

 meg a természetes ellenségtől. Az eke és a 

 borona nyomán ezek seregestől vadászszák 

 a férgeket mindaddig, mig a szántás-vetés be 

 nem fejeződik, aztán más táplálék híján a 

 csirázó búzaszemekre fanyalodnak, mire a 

 gazda egyszerre ellenségnek tekinti őket és 

 nem ismer irányukban semmi kíméletet. Ausz- 

 trália madárvilágának igen érdekes csoport- 

 ját képezik az úgynevezett méz-szívók. E ma- 

 darak nyelvén finom ecsethez hasonló szőrös 

 végződés van, melylyel az eucaliptus keheh- 

 szerü nektáriumából kisöprik a mézet. E ma- 

 darak a Melophagidae-családba tartoznak és 

 közel ötven gyönyörű speczies ismeretes kö- 

 zülük. A nyelvök alkotása és kisméretű gyom- 

 ruk a virágméz-tájtlálékra utalja őket. E ma- 

 darak az újonnan ültetett gyümölcsös kertekben 

 most már az érett gyümölcs édes nedvét is 

 kiszívják és határozottan nagj' mértékben 

 kártékonvak. 



A Merops ornatus és artamus tisztán rovar- 

 evők. Nyár elején ezek délfelé vándorolnak 

 fészkelni. Ez időben indul útnak a fiatal 

 sáskahad is. Az artamus faj óriási mennyiségű 

 sáskát pusztít el, de ha útjában valamely 

 méhész telepéhez ér. akkor a méhen kívül 

 nem kivan más táplálékot. A méhtenyésztő 

 ezért lelövi ezt a fajt, ha a telepe közelében 

 látja. 



mangeln beginnt. Die Vögel befallen dann 

 plötzlich die Kornsaaten oder den Obstgarten 

 des Landwirtes, welcher zu seinem Schutze 

 zur Flinte und zum Gifte greifen niuss. 



In Australien wurden in jüngster Zeil be- 

 züglich intensiver Bebauung ungeheure Ge- 

 biete aufgebrochen. Auf den fast unbegrenz- 

 ten W'eidegehieten errichteten die neuen 

 Ansiedler kleine Farmen. Die Farmer mach- 

 ten sich zunächst an das Vergiften der Füchse 

 und der Dingos, um ihre iSchafherden zu 

 schützen. Die vergifteten Brocken waren aber 

 auch für die Adler. Krähen und andere fleisch- 

 fressende, nestraubende \'ögel todbringend. 

 Dem Gifte fielen nicht nur die Feinde der 

 Schafe, sondern auch die Nesträuber zum 

 Opfer, und dies hatte zur Folge, dass jähr- 

 lich oO' öO'Vm der kleineren Insektenfresser 

 von ihren natürlichen Feinden verschont blie- 

 ben. Dem Pfluge und der Egge folgend ma- 

 chen diese Jagd auf das Ungeziefer, bis der 

 Anbau vollendet ist; dann verlegen sie sich 

 in Ermangelung eines anderen Futters auf 

 die keimende Saat und der Landwirt erblickt 

 in ihnen auf einmal Feinde, denen gegenüber 

 er keine Schonung kennt. Eine sehr inter- 

 essante Gruppe der australischen Vogelwelt 

 sind die sogenannten llonigsauger, bei denen 

 die Zungenspitze aus feinen pinselähnlichen 

 Borsten besteht, mit deren Hilfe sie den Ho- 

 nig aus dem kelchähnlichen Neklarium des 

 Eucalyptus herauskehren Diese Vögel ge- 

 hören zur Familie der Melophagiden und sind 

 nahezu 50 ]>rächtige Arten davon bekanrit. 

 Durch den Bau ihrer Zunge und den sehr 

 kleinen Magen sind sie bezüglich ihrer Er- 

 nährung auf den Bluineuhonig angewiesen. 

 Diese Vögel saugen nunmehr auch die süssen 

 Säfte aus den reifen Früchten der ueuge- 

 pflanzteu Obstgärten und sind entschieden 

 als in hohem Masse schädlich zu betrachten. 



Merops ornatus und artamus sind reine 

 Insektenfresser. Im Sommer ziehen sie zur 

 Brut nach Süden. Zur selben Zeit macht sich 

 auch das junge Heuschreckenheer auf den 

 Weg. Die Artamus-Art verzehrt ungeheure 

 Mengen von Heuschrecken ; findet dieselbe 

 jedoch auf dem Zuge einen Bienenstand, so 

 lebt sie ausschliesslich von Bienen. Wenn 

 also der Bienenzüchter diese Art in der Nähe 

 des Bienenstandes findet, so schiesst er die- 

 selbe ab. 



