255 



Az crodiiu'iiveket a jelölési évfolyamok sor- 

 rendjében tárgyalom, megkezdem tehát azok- 

 kal, a melyekiiez még az 1908. évi jelölések 

 révén jutotiunk. Legfontosabbak ezek közül 

 azok, a melyek a fehér gólyára vonatkoznak. 

 Az lOOS. év folyamán megjelölt ,'501 példány 

 közül eddigelé 5-njl kaptnnk liirt. .\z idevágó 

 adatokat részben még az Aquila nnilt évi 

 kötetében ismertettem : a hiányzók a követ 

 kezők : 



1. A 209. számú gólyagyűrűvel 1908 július 

 10-én Hidvégen — Háromszék megye — 

 tőlem megjelölt gólyafiókát elejtették 1909 

 január 80-án Seaforthban, Himeville mellett, 

 Natal polelai kerületében, Délat'rikál>an, majd- 

 nem egyenesen déli irányban a sziiiőföldjétől, 

 ettől körülbelül 8600 kilométernyi távolság- 

 ban. A jelölési és elejtési hely földrajzi koor- 

 dinátái : 



Hidvég 45° 50' é. sz. 43° 15' k. h. Ferrótól, 



Seaforth ca. 30° d. sz. 48° 



Az adatot McKenzie Péter úrnak köszön- 

 jük, a ki a gólya elejtését közölte a „Times'' - 

 szel, melynek 1909. évi márczius 3-iki száma 

 ban a következő hír jelent meg: 



„Magyar f/ólya Xatalhan. McKenzie Péter 

 úr Seaforthból — Himeville, Polela kerület, 

 Natal — febr. 4-iki kelettel a következőket 

 Írja nekünk : Unokaöcsém január 30-án gólyát 

 lőtt. Közelebbről megnézte s csodálkozással 

 látta, hogy lábán egy gyűrű van, a melyen 

 a következő felirat látható : Ornith- Központ 

 Budapest Hungária 209. Azt hiszem, hogy 

 soraim szives közlése révén azok is tudomást 

 szereznek majd az esetről, a kik a gólyát a 

 gyűrűvel ellátták. A pulciai kerület Natal dél- 

 nyugati sarkában terül el és a Basuto földdel 

 határos." 



A „Times'' -nek ezt a hirét több oldalról 

 küldték meg a kir. M. 0. K.-nak. Az első 

 ScHERKEN Henry úr Londonból, a ki az inté- 

 zetet a legnagyobb hálára kötelezte avval is, 

 hogy ezt az esetet és általában a kir. M. 0. 

 K. madárjelölési kísérleteit az angol sajtó- 

 ban széltében ismertette. így többek között 

 a The Field 1909 niárcz. 20-iki számában is. 



Die Resultate behandle ich in der Reihen- 

 folge der Markierungsjahrgüngc, und beginne 

 ich daher mit jenen, welcl e sich noch aus 

 den Markierungen im Jahre 1908 ergaben. 

 Die wichtigsten unter diesen sind jene, welche 

 sich auf den weissen Stordì beziehen. Von 

 den 351 Exemplaren, welche im Jahre 1908 

 gezeichnet wurden, erhielten wir bisher über 

 5 Exemplare Nachricht. Ein Teil der hierher 

 gehörigen Daten wurde noch im vorigen Jahr- 

 gange der Aquila publiziert ; die noch fehlen- 

 den sind folgende : 



1. Der mit dem Storchringe Nr. 209 am 

 10. Juli 1908 in Hidvég — Kom. Három- 

 szék — von mir gezeichnete Jungstorch wurde 

 am 30. Jänner 1909 in Seaforth, bei Hime- 

 , ville, Bezirk Polela in Natal — Südafrika — 

 in fast genau südlicher Richtung und an- 

 nähernd 8600 Kilometer von der Heimat ent- 

 fernt erlegt. Die geographischen Koordinaten 

 des Markierungs- und Erlegungs- Ortes sind 

 folgende : 



Hidvég 45°50' N. Br. 43° 15' ö.L. von Ferro. 



Seaforth ca 30°— s. B. 48°— ö.L. von Ferro. 



Das Datum verdanken wir Herrn Peter 

 McKenzie, der die Erlegung des Storches 

 an die „Times" berichtete; die am 3. März 

 1909 ausgegebene Nummer enthielt die fol- 

 gende Nachricht : 



„ Ungarischer Storch in Natal. Herr Peter 

 McKenzie berichtet uns aus Seaforth — 

 Himeville, Kreis Polela, Natal — vom 4. 

 Feber folgendes : Mein Nelle erlegte am 30. 

 Jänner einen Storch. Bei näherer Betrach- 

 tung fand derselbe zu seiner Verwunderung 

 einen Ring an dessen Fuss, auf welchem die 

 folgende Aufschrift stand : Ornith. Központ 

 Budapest Hungária '20!). Ich glaube, dass 

 durch freundliche Veröffentlichung meines 

 Schreibens auch diejenigen Kunde von diesem 

 Falle erhalten, welche dem Storche den Ring 

 anlegten. Der Kreis Polela befindet sich im 

 Südwest-Winkel Natals und grenzt an das 

 BasutoLand." 



Diese Nachricht der „Times" wurde der 

 König!. U. 0. C. von mehreren Seiten zu- 

 gestellt. Der erste war Herr Henry Scherren 

 aus London, der das Insiitut auch damit zum 

 grössten Danke verpfliclitete, dass er diesen 

 Fall, und überhaupt die Vogelmarkierungs- 

 versuche der Königl. U. 0. V. in weiteren 

 Kreisen der englischen Presse bekannt machte. 



