258 



már ezelőtt is kézre került néhány frynrns 

 íjólya, He ezekről az esetekről az illetök liirt 

 nem adtak, valószinüleg: azért, mert kevés 

 fontosságot tulajdonítottak nekik. 



Az első, legelemibb és semmiesetre se vég- 

 leges tanulságok, a miket ebből a három 

 eselből levonhatunk, röviden a következők: 



a) A niagyarországi fehér (/úlyák téli szál- 

 lása Drliifrihjhav I-IIÌI. (Tán a sáskajárások 

 nyújtotta bőséges táplálék miatt is.) 



ii) A németországi jelölési hisérlelekkd egyhe- 

 retve a vonulás geneziséra vonatkozólag azt a 

 nevezetes eredményt kapjuk, hogy a Magyar- 

 országon és Németországban fészkelő fehér 

 gólgáknak közös téli szállásuk van. 



c) A téli szállásba vagy ormán visszavonuló 

 fehér gólgák — legalább fúlnyornn nagg rész- 

 ben — nem kélnek át a Földközi-tengeren, 

 hanem Kisázsián át, majd e tenger keleti 

 partvidéke mentében mindenütt a szárazföld 

 felett haladra érik el tanzásuk régczélját.^ 



' Kzt megerösiti a közvetlen megfigyelés is. LynesH., 

 a ki „Observatiüiiti on the Migration of I)ird.s in the 

 Mediteiranean' czímén igen figyeleinreniéltú meg- 

 figyeléseket közöl a British Birda III. évfolyamában 

 erröI azt irja, hogy az 1905 augusztus havától 1908 

 január haváig terjedő időszak alatt caak cfjyetlen egy 

 esetben találkozott fehér i/óh/iikkal a Földközi-tengeren. 

 Azonban akkor sem a nyilt viz fölött, hanem közvet- 

 lenül a parton, miközben mindössze 25 mértföldnyi 

 utat koczkáztattak meg a tengeren. Érdemesnek tar- 

 tom a rendkívül érdekes megfigyelést egész terjedel- 

 mében közölni ip. 139.); „1906 szeptember havában 

 a „Scylla" Alexandrettében horgonyzott az Iskanderun 

 öbölben, a Levante északkeleti sarkában. Néhány napon 

 át délelőtt 10 és 1 1 óra között a fehér gólyák nagy csa- 

 patokban vonultak el a hajó mellett délkeleti irányban. 

 Nagyon kényelmesen repültek 10 — 50 lábnyira a víz 

 szine fölött, s a legrövidebb utat választották arra, 

 hogy az öblöt, a mely itt csak '25 mértföld széles, 

 átszeljék, A mikor elérték a túlsó partot, akkor meg- 

 állapodtak és folytonos keringéssel mind magasabbra 

 emelkedtek ; lehettek vagy ötezerén és igazán felsé- 

 ges látványt nyújtottak. Félórával azután, hogy az 

 utolsó csapat i.s elhagyta a hajót, tűnt el a gólyák 

 tömege a végtelen magasságban a hegyek fölött 

 Aleppo irányában. A vonulási irány meghosszabbítása 

 az Euphrát völgyén át Indiába vezet — lehet, hogy 

 oda igyekeztek a gólyák". 



Ringstörche erlegt wurden, doch gaben die 

 Betreffenden keine Nachriclit darüber, wahr- 

 scheiidieh weil sie denselben nur geringe 

 Wichtigkeit beilegten. 



Die ersten und primitivsten und keines- 

 wegs noch endgültigen Konsequenzen, welche 

 sich aus diesen drei Fällen ergeben, sind 

 kurzgefasst folgende : 



a) Das Winterquartier der in Ungarn brü- 

 tenden iveisspii Störche be findet sich in Süd- 

 afrika (vielleicht auch wegen der reichen Nah- 

 rung, welche die Heuschreckenplagen bieten). 



b) Mit den in Deutsehland durchgeführten 

 Vogelzugsversuchen verglichen, erhalten wir 

 das für die Genesis des Zuges so tvichtige 

 Resultat, dass die in Deutschland und Ungarn 

 brütenden Störche ein gemeinschaftliches Win- 

 terquartier besitzen. 



c) Die in das Winterquartier, od&r von dort 

 zurückziehenden Störche — oder wenigstens 

 der beiiveitcm grösste Ted derselben — üher- 

 setzen das Mittelländische Meer nicht, sondern 

 erreichen das Endziel der Reise stetig über 

 das Festland^ — über Kleiuasien und der Ost- 

 küste des Meeres folgend — hinireg ziehend. 



' Es wird dies auch durch die uiimittclliare 

 Beobachtung bestätigt. H. Lynes, welcher unter dem 

 Titel „Observations on the Migration of birds ín the 

 Mediterranean" diesbezüglich sehr interessante Beobach- 

 tungen im 111. Jahrgange von l'ritish fíirds verötfent- 

 licht, berichtet darüber, das.s er während der Zeit 

 vom .August 1905 bis zum Jänner 190!- nur ein 

 einziges Mal Störche auf dem Mittelländischen Meere 

 antraf. Jedoch auch damals nicht auf dem offenen 

 Meere, sondern unmittelbar an der Küste, wo die 

 Störche nur eine insgesamt 25 Meilen betragende 

 Reise zur See wagten. Die äusserst interessante 

 Beobachtung lautet folgendermassen (p. 139) : ,Im 

 September 1906 befand sich die , Scylla* in Alexan- 

 drette, im Golf Iskanderun im Nordostwinkel der 

 Levante vor .Anker. Während einiger Tage zogen 

 morgens zwischen 10 und 11 l'hr grosse Scharen 

 weisser Störche am Schiffe vorbei nach Südosten. Sie 

 flogen ohne grössere Anstrengung in 10 — 50 Fuss 

 Höhe über dem Wasserspiegel, und wählten die 

 kürzeste Linie zum Überfliegen des Golfes, welcher 

 hier nur 25 Meilen breit ist. Als sie die gegenüber 

 liegende Küste erreichten, machten sie Halt, und 

 stiegen fortwährend kreisend in immer grössere 

 Höhen. Eine halbe Stunde nachher, dass auch der 

 letzte Flug am Schifte vorbeiflog, waren die Storch- 

 massen in der unendlichen Höhe über dem Gebirge 

 in der Richtung gegen Aleppo verschwunden. Die Ver- 

 längerung der Zugsrichtimg führt in das Euphrat-Tal 

 und nach Indien, möglich, dass die Störche dorthin 

 strebten." 



