281 



fészekalja vorébíióka közeleiobo települt mep; 

 a szilvafa ágán. Miközben az anyamadár 

 élelemért járt, megjelent a szarka és (Wato- 

 san közeledve a gyanútlanul gulibasztnkhoz, 

 a legszélső dókát fejbe vágta és elvitte. Az 

 anyamadár időnkénti távollétét ügyesen fel- 

 használva, egymásután mind a hat verébfiat 

 megölte és elrabolta. 



ViíVERÁN István. 



Az öliörszem viselkedése a méhesben. 



A , Természettudományi Közlöny" 1904. évi 

 januári füzetének egy czikkében az ökör- 

 szem határozottan kártevőnek van feltün- 

 tetve, a minek a czikkiró véleménye szerint 

 a roncsolt lépdarabok és holt méhek osztott 

 tetemei volnának bizonyítékai. 



Huszonöt év óta méhészkedem s az ökör- 

 szem ez idő óta állandó vendége méhesem- 

 nek, a nélkül, hogy legcsekélyebb kártételét 

 észleltem volna. Még az ugrándozása okozta 

 esetleges nyugtalanitást sem tartom káros- 

 nak. Oly halk ez a nesz, hogy legfeljebb 

 gyenge zümmögés támad reá a kasban. 

 Óriási ezzel szemben az a haszon, a melyet 

 a kaptárok repedéseiben meghúzódó viasz- 

 moly i)usztitásával hajt. 



A jelzett czikkre emlékezvén, a múlt télen 

 külön kísérletet tettem ez irányban. A szal- 

 maköpűk néhányának röplyukát érintetlenül 

 hagytam, úgy hogy azok nyilasán nem csak 

 az ökörszem, de a veréb is könnyen befért 

 volna. Az ökörszem közeledtére lesbe áll- 

 tam. A kis madár bizony csak elment a 

 röplyuk előtt akárhányszor, a nélkül, hogy 

 azokba csak be is pillantott volna. Pedig a 

 dermedt méhek csomói szinte kínálkoztak 

 neki. E megfigyelés csak megerősítette e 

 madárról való eddigi véleményemet. Hiszen 

 e kis madár képtelen is volna a lép szét- 

 roncsolására, úgy hogy a jelzett czikk emii- 

 telte kárt bizonyára más állat, egér vagy 

 harkály okozhatta, de semmi esetre az ökör- 

 szem. 



Rácz Béla. 

 Aquila XVI. 



mal in meiner Nähe auf dem -Aste eines 

 Zwetschkenbaumes. Während die Eltern nach 

 Nahrung ausgingen, erschien die Elster, und 

 nachdem sie sich den arglosen Jujigen genä- 

 hert hatte, erwischte sie das äusserste Junge 

 am Kopfe und trug es fort. Die zeitweise 

 Abwesenheit der Eltern geschickt benützend, 

 tötete sie in kurzer Zeil alle sechs Jungen 

 und schleppte sie fort. 



Stefan Veverán. 



Das Verhalten des Za'.;nliönigs im Bienen- 

 stand. In einem Artikel des Januarheftes im 

 Jahrgange 1904 des „Természettudományi 

 Közlöny" ist der Zaunkönig als unbedingt 

 schädlich angegeben, was laut dem Verfasser 

 durch die beschädigten Wachsscheiben und 

 durch die zerstückelten Bienenkadaver be- 

 wiesen werde. 



Seit 25 Jahren beschäftige ich mich mit 

 Bienenzucht, und war während dieser Zeit 

 der Zannkönig immer ständiger Gast meines 

 Bienenstandes, doch konnte ich nie auch den 

 geringsten Schaden beobachten. Selbst die 

 eventuelle Beunruhigung, welche durch sein 

 Herunihüpfen verursacht wird, halte ich nicht 

 für schädlich. Dieses Geräusch ist so leise, 

 dass es im Korbe höchstens ein schwaches 

 Gesumme hervorruft. Dem gegenüber ist der 

 Nutzen, welchen er durch Vertilgung der in 

 den Ritzen der Körbe lebenden Wachsmotte 

 leistet, wirklich riesenhaft. 



In Erinnerung an den erwähnten Artikel, 

 stellte ich im vergangenen Winter diesbezüg- 

 liche besondere Versuche an. Ich liess an 

 einigen Strohkörben die Fluglöcher offen, so 

 dass nicht nur der Zaunkönig, sondern auch 

 der Sperling hätte leicht hineinschlüpfen 

 können. Als sich der Zaunkönig näherte, 

 stellte ich mich auf die Lauer. Der kleine 

 Vogel bewegte sich sehr oft vor den Flug- 

 löchern, ohne aber auch nur hinzuschauen. 

 Und doch boten sich ihm die Massen erstarr- 

 ter Bienen fast an. Diese Beobachtung 

 bestärkte nur meine über den Vogel bisher 

 gehegte Meinung. Dieser kleine Vogel wäre 

 ja gar nicht imstande die Wachsscheiben 

 anzuhacken, so dass der von dem erwähnten 

 Artikel angegebene Schaden sicher von einem 

 anderen Tiere, Maus oder Specht, keineswegs 

 aber vom Zaunkönig verursacht wurde. 



Béla v. Kacz. 



