291 



egy nőstéuyt, a melyet már ez évi márczius 

 végén ejtett el a Yöröstorony-szorosban, hol 

 a közönséges vörös vércse is gyakori. Bielz 

 1846-ban megint szerzett egy öreg hímet, a 

 mely Nagyszeben környékének egyik fiatal 

 erdejében került lövésre. 



Zeyk professzor is kapott Torda vidékéről 

 egy példányt, a melyet a nagyenyedi kollé- 

 gium gyűjteményébe helyezett. 



Magam pedig 1846 aug. 29-én a Tátrából 

 hazatérve, Sumjaczon, Wagner János erdő- 

 mester gyűjteményében találtam egy himet, 

 mely értesülésem szerint a sziklás Miirány- 

 várnál lövetett. 



E vércsefaj tehát hazánk egyes helyein 

 még sem oly ritka, mint a hogy eddig gon- 

 doltuk, csakhogy még kevesen ismerték fel. 



Megjegyzés: Az e feljegyzések óta elmúlt 

 fél évszázad kutatásai hazánknak csakugyan 

 számos helyén állapították meg e szép kis 

 ragadozó előfordulását. Feiyaldszky J. az „Aves 

 Hungariae"-ben a Nemzeti Múzeumnak 8, 

 többnyire az ország keleti felén elejtett pél- 

 dányát sorolja fel; Parno 1861 ; Budapest 

 1851 júl 14. ; Fénszaru 1885 szept. 6. ; Zsina 

 1869 aug. 18.; Szerdahely (Szeben m.) 1864 

 ápr. 26. là és 1?; Székesfehérvár 1887 aug. 

 20. ; Nagyenyed 1879 május 18. Vonulása 

 idején olykor tömegesen is észlelték Erdély- 

 ben, hol úgy látszik az oroszországi költözködők 

 egy részének útjai vezetnek. így Buda Ádám és 

 CsATó JÄN08 Hátszegnél 1890- ben 150 darabot 

 találtak együtt (Chernél J. : Magyarország 

 Madarai p. 426.) Tömeges vonulása alkalmából 

 került lövésre az a hímpéldány is, a melyet 

 Mártonfey Lajos 1902 május 5-én küldött 

 intézetünkbe. 



Azóta fészkelését is több helyen észlelték, 

 így Tömördön (Vas megye), hol Chernél István 

 szerint évenként 8 10 pár költ ; továbbá 

 Iharosberényben is (Somogy m.),iionnanBARTHoa 

 GYULÁ-tól 1906 május 8-án kaptuk gyűjtemé- 

 nyünk második ily fajú példányát. 



Csöroey Titus. 



meines eiligen Weges wegen nicht habhaft 

 vcerden konnte, betraute ich mit dieser Auf- 

 gabe meinen Schüler: Albert Bielz. 1845 

 schickte er aucli ein Weibchen, welches er 

 schon Ende März dieses Jahres im Roten- 

 turm-Passe erlegte, wo auch der Turmfalke 

 häufig ist. 1846 erwarb Bielz wieder ein altes 

 Männchen, welches in einem jungen Walde in 

 (1er Umgebung von Nagyszeben zum Schusse 

 gebracht wurde. 



Auch Prof. Zeyk bekam aus der Gegend 

 von Torda ein Exemplar, welches erder Samm- 

 lung des Nagyenyeder Kollegiums einverleibte. 



ich selbst fand aus der Tátra heimkehrend 

 1S46 am 29. August in Sumjacz, in der Samm- 

 lung des Forstmeisters Johann Wagner ein 

 Männchen, welches meines Wissens bei der 

 Felsenburg Murány erlegt wurde. 



Diese Falkenart ist also an einigen Punk- 

 ten Ungarns doch nicht so selten, wie wir 

 es bisher dachten, nur dass sie noch von 

 wenigen erkannt wurde. 



Anmerkung : Die Forschungen des seit die- 

 sen Aufzeichnungen verflossenen halben Jahr- 

 hunderts haben wirklich an vielen Punkten 

 Ungarns das Vorkommen dieses schönen klei- 

 nen Raubvogels nachgewiesen. J. Frivaldszky 

 zählt in seinen ,, A ves Hungáriáé" 8, grössten- 

 teils in der östlichen Hälfte des Landes er- 

 legte Stücke des National-Museums auf : Parno 

 1861; Budapest 1851, 14. Juli; Fénszaru 

 1885, 6. Sept. ; Zsina 1869, 18. Aug.; Szerda- 

 hely (Kom. Szeben) 1864, 26. Apr. 1 d und 

 1 2; Székesfehérvár 1887, 20. Aug.; Nagy- 

 enyed 1879, 18. Mai. 



Zur Zugszeit beobachtete man ihn auch 

 schon mehrfach massenhaft in Erdély, wo sich 

 die Zugstrassen eines Teiles der russischen Zug- 

 vögel zu befinden scheinen So fanden Adam 

 V. Buda und Johann v. Csató bei Hátszeg 1890, 

 150 Stück beisammen (Chernél J. : Magyar- 

 ország Madarai, p. 426). Bei Gelegenheit sei- 

 nes Massenzuges wurde auch jenes Männchen 

 zur Strecke gebracht, welches Ludwig Mártonffy 

 am 5. Mai 1902 an unser institut einsandte. 



Seither wurde auch sein Nisten an meli- 

 reren Orten beobachtet. So in Tömörd (Korn. 

 Vas), wo nach Stefan v. Chernél jährlich 8 — 10 

 Paare nisten ; auch bei Iharosberény (Kom. 

 Somogy), von wo am 8. Mai 1906 Julius v. B.arthos 

 das zweite Exemplar dieser Art unserer Samm- 

 lung sandte. Titus Csörgey. 



37* 



