292 



Adatok a Saxicola stapazina (L.) és Saxi- 

 cola anrita Temm. Magjarországoii való elö- 

 forduL-isához. 1909 július lO-ikén Újhelyi 

 JózsEK-től, mint a Nemzeti Múzeum prepará- 

 torától, a kit aklunai gyűjtöútjáii elkisértem, 

 arról értesültem, hogy pár nappal ez előtt 

 Báziáson, a vasúti állomás közelében levő 

 sziklás hegyoldalon egy him Saxicola stajiazinát 

 ejtett el, a mely a Nemzeti Múzeumban nyert 

 elhelyezést. 



Ezen, a Saxicolaféléktől sűrűn látogatott 

 helyen annyiszor jártam már, hogy szinte 

 elképzelhetetlen volt, miként kerülhette volna 

 el ez a madár figyelmemet. Másnap már 

 Báziáson voltam s a jelzett helyen hamarosan 

 rá is akadtam egy idegen hantmadárra, mely 

 azonban nem S. stapazina (L.) == {Saxicola 

 melanoleuca Güld.), hanem S. anrita Temm. 

 volt, a miről távcsővem segélyével kétségte- 

 lenül meggyőződhettem. Sajnos, kellőleg meg 

 nem közelíthettem s igy lövésemtől csak meg- 

 sebesítve, a sziklák közt eltűnt. Miközben ezt 

 nyomoztam, egy fehérfekete hantmadár szállt 

 elém, melyet lelőttem s benne a Saxicola 

 stapazinát ismertem fel. A lövés éppen a 

 fejét roncsolta el és különben is java vedlés- 

 ben volt, úgy hogy csak nagynehezen sike- 

 rült gyüjeményem számára megmenteni. 



E himpéldány teljes hossza 15, szárnya 9'3, 

 csőre \% csüdje 2'3 cm. hosszú, farka fej- 

 letlen. Az Újhelyi által elejtett hím teljes 

 hossza 14'5, szárnya 9, csőre TI, csüdje 21, 

 farka 6'3 cm. hosszú. 



Ezt az esetet Dr. Weigold H. barátomnak, 

 a helgolandi biológiai megfigyelő állomás 

 asszisztensének megírva, tőle azt a meglepő 

 választ kaptam, hogy nála is ugyanaz az eset 

 fordult elő. Tehát ugyanakkor látta és gyűj- 

 tötte e két fajt Helgolandon, a mikor Újhelyi 

 és én Báziáson. Az észleletek e találkozása 

 azt bizonyítja, hogy az idei esztendő a ma- 

 darak északra való terjeszkedésére nagyon 

 kedvező volt. 



Lintia Dénes. 



Daten über das A^orkoiiiinen von Saxicola 

 stapazina (L.) und Saxicola anrita Tonini, in 

 Ungarn. Am 10. .luli 1909 erhielt ich von 

 Josef Újhelyi, Präparator desXational-.Museums, 

 den ich auf seiner Sammelexkursion beglei- 

 tete, die Nachricht, dass er vor einigen Tagen 

 auf der felsigen Berglehne neben der Station 

 Báziás ein Männchen von Saxicola stapazina 

 erlegte, welches in das National-Museum ge- 

 langte. 



Auf diesem von den Saxicoliden sehr stark 

 besuchten Gebiete war ich schon so oft, 

 dass ich mir gar nicht vorstellen konnte, wie 

 dieser Vogel meiner Aufmerksamkeit entgehen 

 konnte. Nächsten Tag war ich auch schon 

 in Báziás, wo ich bald eine fremde Saxi- 

 cola-Art fand, welche sich jedoch nicht als 

 S. stapjaziiia (L.) = {Saxicola melanoleuca 

 GüLD.\ sondern als S. aurita Temm. erwies, 

 wovon ich mich miti eis meines Feldstechers 

 zweifellos überzeugen konnte Leider konnte 

 ich denselben nicht genügend annäiiern, wes- 

 halb mir der nur verwundete Vogel unter 

 den Felsen verloren ging. Während ich nach 

 diesem suchte, flog ein weiss-schwarzer Schmät- 

 zer vor mich hin, welchen ich auch erlegte 

 und als Saxicola stapazina (L ) bestimmte. 

 Der Schuss traf gerade den Kopf und da der 

 Vogel auch sonst im stärksten Mausern be- 

 griifen war, konnte ich denselben nur mit 

 grosser Mühe für meine Sammlung erretten. 



Die Masse dieses Männchens betrugen : 

 ganze Länge 15. Flügel 93, Schnabel 1"2, 

 Tarsus 23 cm ; der Schwanz ist nicht aus- 

 gewachsen. Die Masse des von Újhelyi er- 

 legten Exemplares sind: ganze Länge 14'5, 

 Flügel 9, Schnabel l'l, Tarsus 2"1, Schwanz 

 6'3 cm. 



Mein Freund Dr. H. Weigold, Assistent der 

 biologischen Beobachtungsstation in Helgoland, 

 dem ich den Fall mitteilte, gab mir die über- 

 raschende Nachricht, dass l)ei ihm genau der- 

 selbe Fall vorkam. Er beobachtete und sam- 

 melte die beiden Arten genau zur selben 

 Zeit in Helgoland, wie Újhelyi und ich in 

 Báziás. Dieses Zusammentreffen der Beobach- 

 tungen scheint zu beweisen, dass das heurige 

 Jahr zur nördlichen Ausbreitung der Vögel 

 sehr günstig war. 



Dyoxibius Lintia. 



