311 



A főérdeklődésre sziiniithat azonban az a 

 tény, liogy nem a dán, német és magyar 

 jelölési kísérletek alapján szinte már pozitiv 

 tényként megállapított délkeleti útvonalon 

 történt a vonulás. A kérdés csak az, hogy 

 normálisnak vehető-e a szülőföldjüktől elkerült 

 s első Ízben és egyedül elindult gólyák litja, 

 vagy pedig úgynevezett ^eltévedt "" példányok- 

 nak kell őket tekinteni? Még érdekesebbé 

 teszi a dolgot Armando Lucifero nak az a 

 megjegyzése, hogy vidékükön állandóan át 

 szoktuk vonulni őszszel és tavaszszal a fehér 

 gólyák. Mely vidék gólyái ezek? Föltehető-e, 

 hogy a zágrábi medenczében fészkelő gólyák, 

 miután alig másfélszáz kilométerre vannak 

 az Adriától, erre veszik útjukat ? A szóban- 

 forgó eset kiválóan érdekes és tanulságos 

 problémát vetett föl, a melyet csakis idevágó 

 jelölési kísérletek révén lehetne tisztázni : 

 a jelölési kísérleteket tán a Horvát (Jrnitho- 

 logiai Központ végezhetné addig, a mig eldől 

 a kérdés. 



Schenk Jakab. 



Vonuláson levő vadludak irányi artása. 



Néhány évvel ezelőtt november elején, mikor 

 az 1800 méter magas Ranka havasnak — 

 Ungmegye és Galiczia határán — éppen a 

 legtetején voltam elfoglalva, érdekes vadlud- 

 vonulást sikerült megfigyelnem. í^ppen ebéd 

 utáni pihanönket tartottuk, mikor észak felől 

 1000 — 1100 méter magasságból eredő saját- 

 ságos zúgás szakította meg az egyhangú 

 szélsüvitést : alig néhány másodpercz múlva 

 30 — 40 darabból álló vadludfalka vonult át 

 3 — 4 méternyire a fejünk fölött oly óriási 

 sebességgel, milyent liirielenül lecsapó raga- 

 dozó madárnál is csak ritkán észleltem. A 

 mint túlhaladtak bennünket, ismét 300 — 400 

 méteres alacsonyabb régióban haladtak hihe- 

 tetlen sebességgel, iráníjváltozfatás nélkid. 



Das Hauptinteresse dürfte jedoch die Tat- 

 sache beansj)ruchcn, dass der Zug nicht auf 

 der laut den Resuliaten der Vogelzugsver- 

 suche in Dänemark, Deutschland und Ungarn 

 fast schon als positive Tatsache festgestellten 

 südöstlichen Reiseroute geschah. Es bleibt 

 nun die Frage, ob der Zug dieser, der Hei- 

 mat entrissenen, zum ersten Male und allein 

 abgezogenen Jungstörche als normal be- 

 trachtet werden kann, oder ob man es mit 

 sogenannten ^Irrißsten"' zu tun hat. Die 

 Frage gestaltet sich noch interessanter durch 

 die Bemerkung von Armands Lucifero dass in 

 ihrer Gegend die Störche während des Herb- 

 stes und Frühjahres gewöhnliche Durchzügler 

 sind. Welchen Gegenden gehören diese 

 Störehe an? Kann es angenommen werden, 

 dass die im Becken um Zágráb brütenden 

 Störche, nachdem sie kaum anderthalb Hun- 

 dert Kilometer von der Adria entfernt sind, 

 ihren Weg dahin nehmen? Der vorliegende 

 Fall warf ein hervorragend interessantes und 

 lehrreiches Problem auf, welches nur durch 

 einen entsprechenden Markierungsversuch 

 geklärt werden könnte ; die Markierungsver- 

 suche könnten vielleicht von der Kroatischen 

 Ornithologischen Zentrale angestellt werden, 

 so lange, bis die Frage gelöst wäre. 



Jakob Schenk. 



Das Einhalten der Richtung auf dem 

 Zuge beiindlicher Wildgänse. Vor einigen 

 Jahren, Anfang November, als ich gerade auf 

 dem Gipfel der 1300 Meter hohen „Ranka"- 

 Al])e — an der Grenze des Komitates Ung 

 und Galiziens — beschäftigt war, konnte ich 

 einen sehr interessanten Zug der Wildgänse 

 beobachten. Wir iiielten gerade Mittagsrast, 

 als das monotone Windesgeheul von einem 

 aus nördlicher Richtung und aus einer 

 1000 — 1100 Meter betragenden Höhe stam- 

 menden eigentUndichen Sausen unterbrochen 

 wurde ; nach kaum einigen Sekunden zogen 

 30—40 Wildgänse kaum 3 — 4 Meter über 

 uns hinweg mit einer solch enormen Schnel- 

 ligkeit, wie ich sie selbst bei plötzlich herab- 

 schiessenden Raubvögeln nur selten beobach- 

 ten konnte. So wie sie an uns vorbei waren, 

 flogen sie schon wieder in 300-400 Meter 

 niedriger gelegenen Regionen mit wahrlich 

 unglaublicher Geschwindigkeit ohne Ä/cAtoni/s- 



