354 



után siilyos kór sorvasztotta el niindannyiunk 

 nagy bánatára és mindazok fájdalmára, a kik 

 ismerték öt — messze földön, egész a Themze 

 partjáig, mindenütt, a hol komoly kutatók 

 laknak, a kik fölkeresték a tavat és élvezték 

 a Meszleny ház vendégszeretetét. 



Legjobb barátjával chernelházi Chernél 

 IsTVÁNnal együtt főképpen az ő hatásának 

 tulajdonítható az, hogy Heatley Noble Velen- 

 czéről azt írja : „ A legelsőtől kezdve a 

 legutolsóig mindenütt a legnagyobb előzé- 

 kenységgel találkoztunk, s még a parasztok 

 is született uraknak bizonyultak." („From the 

 highest to le lowest I met with nothing but 

 the greatest kindness, the peasants are 

 natures gentlemen") és hogy a mi jó barátunk 

 LoDöE R. B. azt mondja „Bird hunting through 

 Wild Europa 1908" czimű gyönyörű művében : 

 „Nemsokára utón voltunk néhány csónakázó- 

 val, a kiket Cerva már évek óta alkalmazott, 

 és ugyancsak csodálkoztam, a mikor azt 

 hallottam, hogy a madarakat a tudományos 

 neveiken szólítják, a melyeket úgy látszik 

 tökéletesen ismertek." („We were soonafloath 

 with some boatmen, who have been emplo- 

 yed by Cerva for years and I was surprised 

 to find them using the scientific names of 

 the birds as if they were perfectly familiar 

 with them.") 



Hát még az az asztaltársaság 1891-ben a 

 kongresszus évében, a mikor néhány tag e 

 sorok írójának vezetése alatt a „magyar ten- 

 gerhez", a Balatonhoz rándult ki! Ezen az 

 utón Velencze volt az első állomás. Azt látni 

 kellett, miképpen állította ki a Meszleny 

 nemzetség a fogatokat és hajókat, hogyan 

 vezette be az ámuló külföldieket a tó titkaiba, s 

 miként egyesitette őket végzett munka után 

 Meszleny Benedek úri házában a fényes vendég- 

 látó asztal mellett. 



HoMEYER Sándor, d'HamonvhiLe báró és Talsky 

 már régen elköltöztek az élők sorából Tschubi 

 és én már „jubiláltunk" — ez „a vég kez- 

 dete". De a ki megérte, hálával gondol az 

 elhunyt erőteljes tősgyökeres magyar szere- 

 tetreméltó és nobilis lényére. 



A kir. Magyar Ornithologiai Központ Meszleny 

 BENEDEK-ben elvesztette egyik legjobb meg- 

 figyelőjét és az intézet és tisztikarának 

 mindenkor áldozatrakész odaadó barátját. 



Tisztelet emlékének! 



ein schweres Leiden vorzeitig daliin, zu unser 

 Aller grossem Leidwesen und zum Scliiiierze 

 aller, die ihn kannten, weithin bis an die 

 Ufer dor Themse, wo ernste Forscher wohnen, 

 die den 8ee aufsuchten und die Gastfreund- 

 schaft des Hauses Meszleny genossen. 



Im Verein mit seinem l)esten Freunde Stei'an 

 Chkrnel V. Chernelháza ist es hauptsächlich dem 

 Einflüsse v. Meszleny's zu danken, wenn Heatlky 

 Noble über Velencze schreibt: Von den Höch- 

 sten bis zu den Niedersten trafen wir überall 

 das grösste Entgegenkommen, die Bauern er- 

 wiesen sich als geborene Gentlemen („From 

 the highest to the lowest I met with nothing 

 but the greatest kindness, the peasants are 

 natures gentlemen") — und wenn unser guter 

 Freund, R. B. Lodge, in seinem schönen Buch: 

 „Bird hunting through Wild Europe" 1908 

 sagt : „ Wir waren bald flott mit einigen von 

 Cerva schon seit Jahren verwendeten Boots- 

 leuten und ich war erstaunt als ich hörte, 

 wie dieselben die Vögel mit ihren irissenscliaft- 

 lichen Namen bezeichneten, die ihnen ganz 

 geläufig waren." („We were soon afloat with 

 some boatmen, who have been employed by 

 Cerva for years and I was surprised to find 

 them using the scientific names of the birds 

 as if they were perfectly familiar with them.") 



Und erst die Tafelrunde im Kongressjahre 

 1891, wo einige Mitglieder unter Führung 

 des Schreibers dieser Zeilen zum „ungarischen 

 Meer", dem Balaton-See exkursierten und die 

 erste Station Velencze war. Wie das Geschlecht 

 der Meszleny's die Equipagen, die Boote 

 beistellte, die staunenden Ausländer in die 

 Geheimnisse den Sees führte und einweihte, 

 um nach getaner Arbeit an der glänzenden, 

 gastlichen Tafel im Hause Benedkt von Mesz- 

 leny's vereinigt zu werden. 



Alexander von Homeyer, Baron d'Hamonville, 

 Talbky gingen sclion längst voraus ; von Tschusi 

 und ich, wir wurden schon „jubiliert" — der 

 „Anfang vom Ende". Aber wer da lebt, gedenkt 

 mit Dankbarkeit des markigen, kernmagya- 

 rischen, liebenswürdigen und noblen Wesens 

 des Dahingeschiedenen. 



Die Königlich Ung. Ornithologische Centrale 

 verliert in Benedikt von Meszleny einen ihrer bes- 

 ten Observatoren und den stets bereiten opfer- 

 M'illigen Freund der Anstalt und ihres Stabes. 



Ehre seinem Andenken ! 



