M. B. SWEDERUS: LARS ROBERT och OLOF RUDBECK I». V 



reda på skillnaden mellan svalor och fladdermöss. Somliga svalor tillbragtc, enligt bana »tern 



på bottnen af sjöar, floder och haf, och sjelf hade han sett, huru en fiskare med nät a hel 



klunga af sådana foglar. 



En af dessa af handlingar .de ingrato cuculo», som ventilerades 1731, innch 

 heter, att den närvarande unge studenten C. LlNN^US ej kunde underlata att up] 

 omnämner han i sina anteckningar i följande ordalag: "25 Maj (1731] oppon« 

 en diss, de cuculo ingrato, sa at de aldrig glömat, och dett på bägge sidor med största 

 hastighet." 



Ett slående bevis på okunnighet och brist på naturstudier lemnar ( I I mnl om 



hibernerande djur 1735. Om björndjurens sätt att tillbringa vintern citeras II: 

 och Aristoteles samt äfven Johnston och Aldrovandi, men om var ini. 



ord i detta afseende — oaktadt förf., som var från Jämtland, åtmil it hafva 



Märkvärdigt är också, huru en dylik äfven i andra afscenden underhaltig och utan sak! 

 afhandling kunde erhålla vedcrbörandes godkännande. 



Bland de bättre disputationerna från denna tid må först nämnas afhandlingcn = de natura avi 

 som under presidium af politices professor Johan SCHWEDE ar 1690 försvarades af C': 



Efter en lång filologisk undersökning af ordet avis öfvergår förf. till själfva ämnet i 

 då utreda den frågan, om foglarnc uppkommit ur ägg, eller om de från början skapats fullt utbil 

 Foglarne indelas lämpligast i land- och vattenfåglar. Landfoglarne hafva antingen krökta eller 

 näbbar och klor. De förra eller roffoglarne delas uti dag- och nattroffoglar. De foglar, hvars nabbar 

 och klor äro raka, indelas i större och mindre, och till de förra räknas höns, dufvor, koqiar 1 

 allmänhet sådana, hvilka öfverträffa en trast i storlek. Småfoglarne äro mindre an en trast, t. <. 

 tättingar och sparfvar. Yattenfoglar äro dels sådana, som uppehålla sig vid vatten, men ej simma, 

 såsom storkar och tranor, och dels sådana, hvilka uppehålla sig i vattnet. Dessa sednare äro af två 

 slag, de, som hafva klufven simhud, ss. sothöns, och de, hvilka ega hel sådan, t. ex. svanor, änder och 

 lommar. 



Derefter bevisas, att foglar uppkomma ur ägg, och vid detta tillfalle vederlägg' itskil- 



liga oriktiga meningar. Till dessa höra egyptiernas antagande, att bland gamarne ej finna- i. anar, 



samt att gäss eller änder växa på träd i Skottland och annorstädes. Sedermera beskrifver förf 

 bobyggnad, äggläggning, äggets delar och rufning samt vården af ungarne. I gulan finnes en >cicatri- 

 cula», som före rufningen är sä liten, att den knappast synes, och från denna utbildas efterhand fo 

 hela kropp. 



I sammanhang med skildringen af foglarnes ställflyttningsförmåga framhålles, att äfvei 

 hvilka icke hafva simfötter, likväl kunna röra sig i vattnet, och som exempel ! . att ma;: 



en kalkon simma öfver Fyrisån. Simfoglarne hafva plattad kropp, åtliggande fjädrar och kunna ; 

 uppehålla sig under vattnet. 



Beträffande foglarnes näring omtalades bland annat, att flera af dem utar unna 



förtära giftiga djur (ormar) eller växter (Helleborus, Cicuta). Några svälja sand, och skälet dcrtill . 

 riktigt kändt, men WlLLUGHBY påstår, att de göra det för att derigenom krossa hårdare I 

 pläga sluka diverse hårda föremål, och enligt KlRi HER skola de afven kunna smälta järn, men detta vill 

 ej förf. medgifva. — Af handlingen slutar med en redogörelse för foglanv .a och lärakti 



En annan god disputation, »de Bålarna» försvarades 1694 af S. DRAKE under praesidium af A 

 DROSSANDER. Om man frånräknar den dä allmänna åsigten, att hvaldjuren tillhörde I 

 aihandlingen en af de bästa från slutet af 1600-talet. 



»Hvaldjur kallas», säger förf., »sådana stora fiskar, hvilka andas med lungor såsom daggdjuren 

 och föda lefvande ungar, som de nära med sin mjölk.» Med ledning af ALDROVANDI, R< V IHBY 



m. fl. samt Ol. Worm och FR. MARTENS, hvilka sednare voro bland samtidens bästa kännare 

 diska hvaldjuren, gifver han en god skildring af en bardhvals yttre delar. De inre nöd 

 emedan ännu ingen, såvidt han kände, fullständigt beskrifvit dem, och und arne deral 



Festskrift för Lilljcborj. 



