FESTSKRIFT FÖR LILEJEBORG 



anträflfats i Värmland. Särskildt i Borgviks och Gillberga socknar (30-40 km. väster 

 om Karlstad) hafva skogslemlar flera gånger på 1880-talct anträffats (Komminister E. 

 Hedrén, Dr. A. J. Ligner, A. Linden). I synnerhet sommaren och hösten 1883 före- 

 kom skogslemmeln spridd i dessa socknar, men icke så talrikt, att anledning finnes att 

 antaga, att han då invandrat dit. Allt talar tvärtom för, att han är stationär i dessa 

 socknar. — Äfvcn i angränsande delar af provinsen har skogslemmeln några gånger 

 anträffats. I sin till Värmlands naturhistoriska och fornminnesförening 1875 afgima 

 årsberättelse uppger Lektor L. M. Larsson, att skogslemmeln under våren och som- 

 maren nämnda år anträffats af Stud. E. Wikström vid Karlstad och i Nors socken 

 (omkring 20 km. väster om staden). Därjämte fann Kapten G. Danielsson ifråga- 

 varande art d. 27 juli 1890 vid Trossnäs i Nors socken. — Dessutom är skogslem- 

 meln funnen i Arvika-trakten enligt meddelande af Doc. E. Lönnberg, och några få 

 kilometer väster om Charlottenbergs järnvägsstation lära för några år sedan flera döda 

 skogslemlar anträffats. 



Emedan skogslemmeln mestadels håller sig dold om dagen och hufvudsak- 

 ligen om natten är i rörelse, undgår han lätt uppmärksamheten, såsom R. Collett 1 

 särskildt betonat, och är sannolikt icke så sällsynt i Värmland. Att artens massvisa 

 uppträdande 1895 i östra och nordöstra delen af provinsen är att tillskrifva invandring, 

 är dock obestridligt. 



Närmaste frågan blir då att utreda, hvarifrån denna invandring ägt rum. Så- 

 som Dr. Loven i bref påpekat, ligger det nära till hands att antaga, att skogslemmel- 

 »et 1895 utgått från Dalarne. Bekräftelse på detta antagande erhölls genom Jäg- 

 mästare C. G. Wikström, som meddelat mig, att skogslemmeln 1895 i juli och augusti 

 samt hela hösten uppträdt i allra största mängd i Dalarne i Malung, Järna, Äppelbo, 

 Öje och Tyngsjö samt andra intill Värmlandsgränsen belägna socknar. I dessa trakter 

 kunde man här och hvar se på en gång tjogtals lefvande exemplar af skogslemmeln 

 springa omkring. I september och oktober sågos äfven ungar. Wegelins uppgift, att 

 skogslemlarnc icke göra skada å hö, visade sig oriktig, i det att de tvärtom gjorde 

 mycket stor skada å höet, hafren och höhässjorna, så att "hafren delvis säg ut som 

 hackelse". Malungsbor, som jag träffat, hafva bekräftat dessa uppgifter. Äfven enligt 

 dem gjorde skogslcmlarne — i Dalarne kallade "blälemlar", "blåråuor" och "b/ciwöss" 

 - stor skada icke blott å höet utan ock å säden vid fäbodarne. Förut hade mina 

 sagesman aldrig observerat "bldniöss" i Dalarne. 



Att de skogslemlar, som anträffats vid Persberg, Långbanshyttan, Lesjöfors, 



1 >Its presence even is well nigh unperceivable except just during prolific (and migratory) years.> 

 R. Gilleit: Myodes lemmus, its habits and migrations in Norway. (Christiania Vidensk.-Sclsk. Forh. 1S95, 

 _;.-. Sc äfven Svenska Jagarforbundets nya tidskrift. ;:de årg., s. 52.1 



