m 



áll egyszersmind azon a területen is. a melyen 

 az adott madárfaj él és tevékenységével a 

 jelenségek menetére befolyást gyakorol." 



„Hogy a palaearktikus ornisz keretében 

 maradjak, a röpülő mozgás szélsőségeiként 

 a haris — Crex crex — lassú, szinte gyámol- 

 talan röpülését és a füsti fecske — Hirumio 

 nistica — nyílsebes biztos szárnyalását emlí- 

 tem föl. Az első fajnál a röpülés és az arra 

 szolgáló szerv csak a lehetőleg egyenes irány- 

 ban történő s valamivel gyorsabb helyváltoz- 

 tatásnak az eszköze, s ennek következtében 

 a kormány — a fark — aránylag alárendelt, 

 a szárny kerek, a röpülésre szolgáló izomzat 

 gyönge ; a láb ellenben fejlett. A füsti fecské- 

 nél egészen más ez a viszony. A röpülés 

 abszolút biztos, nyílsebes, kitartó, úgyszólván 

 minden fejleményre képes, s ennek követ- 

 keztében az egyén s a faj fönnmaradására 

 nézve döntő fontossága van, a mennyiben t. i. 

 a füsti fecske csak röptében szerezheti meg 

 táplálékát, s ez a röpülése kifejezést talál a 

 röpülés szerveiben, t. i. hosszú, hegyes szárny, 

 kifejlett kormány — fark — , hatalmas mell 

 izomzat — motor — és hatalmas felsőkar- 

 izomzat — hajtó erő." 



„A két szélsőség közé sorakoznak a röpülés 

 többi módosulásai, a mint azok az illető madár- 

 faj életmódjálioz való pontos nlkalniazkodás 

 révén létrejöttek és a niiut azokat a levegő- 

 ben való mozgás, fizikai törvényeken alapulva, 

 kifejlesztette. A röpülő madártestnek a levegő- 

 ben való haladqsa, e mozgás biztosságának 

 föltételei nemcsak csendes, hanem mozgásban 

 levő levegőben is, még pedig az áramlattal 

 és avval szemben még vihar esetén is: mind- 

 ezekben nemcsak hogy megvannak azok az 

 abipföltételek, miként kell a röpülés kérdését 

 úgy megoldani, hogy azt az ember is hatal- 

 mába keríthesse hanem egyedül csakis ezek- 

 ben vannak meg". 



„A végső alapföltételek után kutatva, ezek 

 a következőképpen alakulnak : a madár a 

 haladási irányba testének mindig a legkes- 

 kenyebb felületét fordítja, vagyis szeli a 

 levegőt; az a nagy fölület, a melyet a szárny, 

 hát és fark ligy alsó mint felső lapja alkot, 

 vízszintesen terjeszkedik el, sokféleképpen 

 módosítható, s az átszelt levegőréteg jelenté- 



sehr grosse Bedeutung und dieses gilt auch 

 im Räume, wo die gegebene Vogelart lebt 

 und in den Gang der Erscheinungen tätig 

 eingreift." 



„Um im Kreise der palaearktischen Ornis 

 zu bleiben, hebe ich als Extreme der Flug- 

 bewegung den langsamen, beinahe unbehol- 

 fenen Flug des Wiesenschnarers — Crex 

 crex — und das pfeilartige sichere Dahin - 

 schiessen der Rauchschwalbe — Hirundo 

 rustica — hervor. Bei der ersteren Art ist 

 Flugorgan und Flug bloss ein Mittel zu einer 

 etwas beschleunigten Ortsveränderung, in 

 möglichst gerader Richtung, daher ist das 

 Steuer — der Schwanz — im Verhältnis 

 untergeordnet, der Flügel abgerundet, die 

 Flugmuskulatur schwach, der Fuss entwickelt. 

 Bei der Rauchschwalbe ist das Verhältnis ein 

 ganz anderes. Der Flug ist von absoluter 

 Sicherheit, pfeilschnell, ausdauernd, sozusagen 

 jeder Evolution fähig und dadurch zur Er- 

 haltung des Individuums und der Art von 

 wesentlicher Bedeutung, d. h. die Rauch- 

 schwalbe kann ihre Nahrung nur im Fluge 

 erlangen und dieser Flug ist im Flugapparate 

 ausgedrückt, u. zw. langer, spitzer Flügel, 

 entwickeltes Steuer — Schwanz — , gewal- 

 tiger Brustmuskel — Motor — , gewaltiger 

 Oberarmmuskel — Treibkraft." 



, Zwischen diese beiden Extreme reihen 

 sich die Abstufungen des Fluges, so wie sie 

 der Lebensweise der betrefifenden Vogelarten 

 genau angepasst sind, und wie es die Loko- 

 niotion im Elemente : der Luft auf physika- 

 lischen Gesetzen beruhend, bedingt. Die Fort- 

 bewegung des fliegenden Vogelkörpers in der 

 Luft, die Bedingungen der Sicherheit dieser 

 Bewegung nicht nur in ruhiger, sondern auch 

 in bewegter Luft u. zw. mit der Strömung, 

 aber auch gegen dieselbe, selbst wenn sie 

 schon sturmartig bewegt ist: hierin sind die 

 Grundlagen fiii- die Lösung des Flugproblemes 

 auch in der Gewalt des Menschen nicht nur 

 enthalten, sondern einzig zu linden". 



„Und wenn wir die letzten Grundbedin- 

 gungen suchen, so gestalten sich dieselben 

 wie folgt : der Vogel kehrt in der Richtung, 

 in welcher er sich fortbewegt, stets die schmäl- 

 ste Fläche der Gesamtheit seines Körpers 

 der Luft entgegen, mithin schneidet er die 

 Luft ; die grosse Fläche, welche durch Flü- 

 gel, Rücken und Schwanz im Avers und 



r 



