209 



mely minden visszamaradt vízben böséjjes 

 lialtápláléküt talált, s abban a mértekben, a 

 mint apadt a viz, folyton követte a seké 

 lyebbé váló helyeket, s íüt mint ei^észsé^iij;;yi 

 rendőrség- szerepelt, csak annak lehet fogalma, 

 a ki ősi állapotában ismerhette meg a rétet. 



.Alkalmas helyeken és időben felhőszerü 

 csapatokban százezrivel voltak láthatók bat- 

 lák és kárókatonák, s milliónyi tömegben a 

 réczék. A nád kö/.ött óvatosan tovalopózva 

 egy-egy tónál a gémek minden faja riadt föl s 

 a réczék ezrei mennydörgésszerű robajjal emel- 

 kedtek a levegőbe, néhányszor körüljárták a 

 tavat s ha csendesen megmaradt az ember 

 a nádasban, ismét leereszkedtek rá. 



A mikor jiíliusban vagy angusztusban 

 apadni kezdett a viz, egy szárazon tartott be- 

 mélyedést bejárva sok ezer sárszalonkát lehe- 

 tett fölrebbenteni, a melyek 8U— 40-es csa- 

 patokban egyidőben keltek szárnyra. 



Estefelé, a réczeliúzás idejében zengett a 

 levegő a különböző récze süvítő szárnycsa- 

 pásától. Nehézkes repülésü gémek húztak 

 el rekedt kiáltozás közben a nádas fölött. 

 Sárszalonkák szortyogtak s a tavakon ezrivel 

 hangzott a szárcsák rokonszenves szólása. 

 .\padü sekélyes tócsák alkalmas helyein elő- 

 szeretettel gyülekeztek a sasok, ha a bennük 

 lévő halak nem voltak tiilságosan aprók, s 

 egyáltalában nem volt ritkaság, ha 10 — 20 

 halászó példányra is bukkant az ember, nem 

 is szólva arról, hogy 4 — 5 és több már jól- 

 lakott példány a tócsák körüli fákon, vagy 

 pedig a közeli erdőszél árnyékában üldögélt. 

 A rétben ily tócsák közelében a réti sasokon 

 kivül állandóan volt még sok kánya, néhány 

 békászó sas és őszszel gyakran fekete béká- 

 szó sas. 



A réczevadászat alkalmas körülmények 

 között igen eredményes volt, különösen a 

 reggeli les és egyáltalában nem volt rend 

 kívüli dolog, ha egy vadász 50 — 60 tőkés 

 réczét hozott haza. P^nnek a vadászatnak azon- 

 ban az a föltétele volt, hogy a vadászatra 

 kiszemelt tavon 2 — 3 héten át nem volt sza- 

 bad háborgatni a réczéket, hogy odaszokja- 

 nak. Egy még ma is élő lir — a 70-es évek 



Riedes ansammelten, in jeder Lache reich- 

 liche Fischnaliriiiig fanden und in der Weise, 

 wie das Wasser fiel, dem seichter werdenden 

 Wasser folgten und damit als Sanitätspolizei 

 wirkten, kann sich nur derjenige eine Vor- 

 stellung machen, welcher Gelegenheit hatte 

 das Ried in seinem Urzustände gekannt zu 

 haben. 



Hunderttausende von Sichlern, Cormoranen, 

 Millionen von Enten konnte man an geeigne- 

 ten Punkten und Tageszeiten in wolkenartigen 

 Scliwiirmen seilen. Reiher aller Arten erhoben 

 sich, wenn man vorsichtig sich durch das 

 Rohr in einen Teich schlich und donnernd 

 erhoben sich oft Tausende von Enten, um 

 einige Male kreisend wieder einzufallen, 

 wenn man sich ruhig im Röhricht versteckt 

 hielt. 



Wenn das Wasser im Juli oder August ab- 

 zufallen begann und man einen trocken ge- 

 haltenen Riegel durchging, konnte man viele 

 Tausende Moorschuepfen aufstossen, welche 

 sich in Schwärmen von 30 — 40 Stück gleich- 

 zeitig erhoben. 



Abends, zur Zeit des Entenstriches schwirrte 

 die Luft von dem pfeifenden Flügelschlage 

 der verschiedenen Enten. Reiher zogen schwer- 

 fällig über das Röhricht, ihr heiseres Geschrei 

 ausstossend. Moorschnepfeu getschten und 

 Tausende von Rohrhühnern hörte man an 

 Teichen ihr sympathisches Geschrei ausstos- 

 send. In den trockenfallenden seichten Lachen, 

 deren Fische nicht zu klein waren, sammel- 

 ten sich an geeigneten Orten gerne Seeadler, 

 und es war nichts Seltenes 10-20 dieser 

 Adler darin fischend anzuirefi'en — dabei Sas- 

 sen oft 4 — 5 und mehr Stücke vollgekröpft 

 auf den dem Teiche nahestehenden Bäumen 

 oder im Schatten des nahen Waldrandes. 

 Ausser dem Seeadler gab es im Riede in 

 der Nähe solcher Lachen immer auch viele 

 Milane, einige Schreiadler und im Herbste 

 öfter Schelladler. 



Die Entenjagd konnte, unter geeigneten 

 Umständen sehr ergiebig sein — besonders 

 der Morgenanstand, und es war nichts Ausser- 

 ordentliches, wenn ein Jäger 50 — 60 Stock- 

 enten zur Strecke brachte. Diese Jagd hatte 

 jedoch zur Voraussetzung, dass die Enten 

 durch 2- 3wöchentlichesln-Ruhehalten deszur 

 Jagd ersehenen Teiches sich an den Einfall 

 in denselben gewöhnt hatten. Ein heute noch 



27 



