213 



csony léggyökeres fűzfákon vannak, s tiianap 

 ság csak azok a fészekaljak maradhatnak meg, 

 a melyek varjú vagy ragadozók fészkében, 

 esetleg magasabb odvakban vannak elhelvezve. 



A halászatra vah) tekintetből az utolsó 

 években a kárókatonák fészkeit leverték a 

 fákról, R igy mint fészkelő madarak ezek 

 is eltűntek. 



Még i]0 — 85 évvel ezelőtt a parlagi sas is 

 rendesen fészkelő volt. habár csekély szám- 

 ban, de azóta eltűnt. 



Az ornithológusra nézve érdekes dolog, hogy 

 tigy 15 év óta a kerecsensólyom mindinkább 

 kiszorítja a réti sast, mert kötekedéseivel 

 nagyon megzavarja a költésében. 

 - A gatyás ölyv 35 — 40 évvel ezelőtt télen 

 át igen gyakori volt. most éveken át egyet- 

 len egy se látható. 



Ugyanez mondható a vörös kányáról is, a 

 mely szórványosan szintén fészkelt nálunk. 



30 — 85 évvel ezelőtt még 4 — 5 pár halász- 

 sas fészkelt a keskendi erdőben ; különös 

 dolog, hogy a fészek tengeriszárból volt 

 építve. 



A kígyászölyv és törpesas, utóbbinak mind 

 a két szinváltozata hasonlóan fészkeltek a kes- 

 kendi erdőben. 



A mióta eltűntek a nádrengetegek a ko- 

 pácsi rétből, azóta már nem fészkel ott a szürke 

 gém se ; a rétben különben sohase láttam 

 fán fészkelő szürke gémet. Valószinűleg azon- 

 ban még ma is fészkel egy kisszámú telep 

 a monostori pagony egyik szárazföldi erdejé- 

 ben, mely az uradalmi réttől kb. 10 — 15 kilo- 

 méternyire van. 



A ármentesitett réten a gát közelében Ko- 

 pács és Tökös között vannak még nagyobb 

 sűrű nádasok, a inelyekijen még ma is elő- 

 szeretettel fészkel a vörös gém. Több mint 

 100 pár még bizonyosan fészkel azon a terü- 

 leten. Az a nád, a melyre ezek a gémek 

 a fészküket rakják a mindenkori vízállás 

 szerint 50 — 130 czentiméternyire áll a víz 

 alatt. Ezek közül azonban csak azok sza- 

 porodhatnak, a melyek fészkei oly mély víz- 

 ben vannak, hogy az ott előforduló vaddisz- 

 nók gázolva nem érik el, mert különben le- 

 rángatják őket. s tartalmukat, akár tojás, 



oder auf niederen Luftwurzelweiden angelegt 

 wurden und haben heute im offenen Riede 

 nur jene Gelege Aussicht auf glückliches Ge- 

 deihen, welche in Krähen- oder Raubvogel- 

 horsten, oder höher gelegenen Baumhöhlen 

 gemacht wurden. 



Aus Rücksicht auf die Fischerei wurden in 

 den letzten Jahren die Cormorane durch ller- 

 unterstossen der Nester von den Horstbäumen 

 als Standwild unmöglich gemacht. 



Der Kaiseradler war vor 30 — 35 Jahren, 

 wenn auch in geringer Zahl, regelmässiger 

 Brutvogel; seit dieser Zeit ist er als solcher 

 verschwunden. 



Interessant für den Ornithologen ist, dass 

 der Blaufuss den Seeadler seit vielleicht 15 

 Jahren immer mehr verdrängt und ihn durch 

 Neckereien in seinem Brutgeschäfte stört. 



Der Rauhfussbussard kam vor 35—40 Jah- 

 ren im Winter in sehr grosser Zahl vor, jetzt 

 vergehen Jahre und man sieht keinen mehr. 



Dasselbe gilt vom roten Milan, der früher 

 vereinzelt hier auch Brutvogel war. 



Der Fischadler herrschte vor 30 — 85 Jahren 

 noch im Keskender Wald in 4 — 5 Paaren auf 

 gipfeldürren Eichen; der Horst war merkwür- 

 digerweise aus Kukuruzstroh gemacht. 



Der Schlangenadler und Zwergadler, letz- 

 terer in beiden Farbenvarietäten, kamen gleich- 

 falls im Keskender Wald als Brutvögel vor. 



Seit die Rohrdickungen im Kopácser Ried 

 verschwunden, nistet kein grauer Reiher mehr 

 dort, wie ich denn überhaupt im Riede noch 

 nie einen Graureiher auf einem Baume hor- 

 sten fand. Er brütet jedoch wahrscheinlich 

 noch heute im Landwalde im Revier Monostor 

 in einer kleinen Kolonie, welche vom herr- 

 schaftlichen Riede vielleicht 10 — 15 Kilometer 

 entfernt ist. 



Im eingedämmten Riede, nahe dem Damm, 

 finden sich noch auf der Strecke zwischen 

 Kopács und Tökös grössere dichte Kohr- 

 partien, welche heute noch mit Vorliebe vom 

 Purpurreiher als Brutort gewählt werden. Es 

 brüten dort gewiss mehr als 100 Paar dieser 

 V^ögel. Die Rohre, auf welchen diese Reiher 

 ihre Nester haben, stehen je nach dem je- 

 weiligen Wasserstande 50 — 130 cm. tief im 

 Wasser. Von diesen Familien haben jedoch 

 nur solche Aussicht auf ein glückliches Fort- 

 komm(>n, wenn deren Nester in so tiefem 

 Wasser stehen, dass sie von den dort vor- 



