237 



A gémtelepen vagy pedig annak közvetlen 

 közelében mindig fészkelt 1 — 2 pár barna 

 rétihéja (Circus aeruginosus) s azok fészkét 

 a vörös gémekétől csak az különbözteti meg, 

 hogy építéséhez nemcsak nádat, hanem vesz- 

 szöket és gályákat is használnak. Úgy lát- 

 szik szereti a gémek társaságát a kis vöcsök 

 {Colymhns fíuviatilis), mert fészkét többször 

 találtam a gémtelepen, sőt kétszer közvetlen 

 a vörösgém fészke alatt. Hasonlókép a nádi- 

 rigó {Aaocephalus arundinaceus) is egy eset- 

 ben fészkét félméterre építette a vörösgém 

 fészkétől annál valamivel alacsonyabban. 



A fészkelési idő különbözőségét jól mutatja 

 a csatolt két fénykép, mert míg a vörösgém- 

 fészeknél a fiatal nád még nem nőtte túl a 

 tavalit, addig az üstökösgémek fészekcso- 

 portjánál az már teljesen kinőtt. 



Végig élvezvén a gémtelep nyüzsgő életét 

 egy-két fényképfelvételt csinálunk, mely dolog 

 azonban a rétben nem oly egyszerű, mint az 

 ember hinné. Ezt elvégezvén előkerül a puska 

 s féltuczat különféle vízimadár lelövése után 

 búcsút mondunk a társaságnak s újból végig 

 élvezzük a nádat s utóbb a Stratiotest is. 



Ilyen egy réti kirándulás lefolyása s leg- 

 feljebb az a különbség az egyes exkurziók 

 között, hogy míg egyszer az embert a hőség- 

 től a guta majd megüti, máskor ellenben 

 bőrig ázik, avagy pedig „csak" kifordul a 

 ladikból s örülhet, ha a fotografusfelszerelés 

 nem potyog a vízbe Ha alacsony a víz, úgy 

 még tolórúddal sem lehet boldogulni s ez 

 esetben gázolva kell a ladikot vontatni a 

 pióczák élénk érdeklődése közt. Az eltévedés 

 se utolsó dolog, szerencsére azonban ritkán 

 fordul elő. 



Az előzőkben felsoroltakon felül még az 

 alábbi madárfajokat észleltem : 



A szürke lúd {Anser anser) 6 — 8 párban 

 minden évben fészkelt a rétben elszórva, 

 fészkei, illetve tojásai közül azonban sok 



In der Kolonie orier in deren unmittelbaren 

 Umgebung nisten immer 1—2 Paar Rohr- 

 weihen {Circus aeruf/inosìis), deren Nester sich 

 von denen der Purpurreiher nur dadurch unter- 

 scheiden, dass als Baumateriale nicht nur 

 Kohr, sondern auch Reiser und Zweige ver- 

 wendet werden. Wie es scheint liebt auch 

 der Zwergtaucher (Colymbus fluriatilis) die 

 Gesellschaft der Reiher, da icli dessen Nest 

 öfter in der Kolonie fand, zweimal sogar un- 

 mittelbar unter einem Purpurreiher- Neste. 

 Ebenso fand ich auch einmal das Nest eines 

 Drosselrohrsängers (Äcrocephalus ariindina- 

 ceiis) '/j Meter neben einem Purpurreiher- 

 Neste, noch etwas tiefer als dieses gelegen. 



Der Unterschied in der Brutzeit wird durch 

 die beiden anbei gegebenen Photographien 

 sehr anschaulich gemacht, denn während beim 

 Neste des Purpurreihers das junge Rohr noch 

 nicht über das vorjährige hinausreicht, ist 

 dasselbe bei der Nestergruppe der Schopf- 

 reiher schon vollständig emporgeschossen. 



Nachdem wir uns an dem wimmelnden 

 Leben der Reiherkolonie ergötzt haben, wer- 

 den einige photographische Aufnahmen ge- 

 macht, was jedoch im Riede keine so leichte 

 Aufgabe ist, als man glauben möchte. Danach 

 wird das Gewehr hervorgenommen und nach 

 dem Abschüsse eines halben Dutzend Wasser- 

 vögel sagen wir der Gesellschaft Valet, und 

 verbleibt uns nunmehr nur noch das Ver- 

 gnügen nochmals durch den Rohrwald und 

 über den Wasser -Aloc'- Teppich zurückzu- 

 fahren. In dieser Weise verläuft eine Exkur- 

 sion in das Ried, höchstens mit dem Unter- 

 schiede, dass man bei der einen Gelegenheit 

 infolge der Hitze dem Schlagtreffeu ausgesetzt 

 ist, bei der anderen bis auf die Haut nass 

 wird, oder aber „nur" aus dem Kahn purzelt, 

 und man noch froh sein muss, wenn der 

 photographische Apparat nicht auch noch in 

 das Wasser fällt. Ist der Wasserstand sehr 

 niedrig, so hilft nicht einmal die Ruderstange, 

 und muss der Kahn watend hineingezogen 

 werden unter lebhaftem Interesse der Blut- 

 egel. Das Verirren ist auch nicht ohne, kommt 

 aber zum Glücke selten vor. 



Ausser den schon erwähnten beobachtete 

 ich noch folgende Vogelarten : 



Die Graugans (Anser anser) nistete jedes 

 Jahr in 6 — 8 Paaren : viele Nester, beziehungs- 

 weise Eier gingen jedoch infolge des durch 



