238 



tönkremont az esőzések által emelkedő víz- 

 állás következtében, mert a tojások, a viztöl 

 elérve, megzápultak, másrészt pedig a rétben 

 csatangoló parasztlegények és halászok sok 

 fészket kiszedtek. 



Réczefészket a rétben sohasem találtam. 



Sok tökésrécze {Anas boschas) fészkelt a 

 regi jobb időkben a dunai ártereken és szi- 

 geteken levő csonka fűzek odúiban s az el- 

 hagyott szürke varjú- és szarkafészkekben. 

 Ôszszel a htizáson a rétben Anas boschas, 

 A. crecca, A. penelope, A. qiierquedula, A. 

 stepera és Fuligula nyroca fordult elő a rét- 

 ben, a mit lövési eredményeim bizonyítanak. 

 Fulifiula ferina 1895-ben lövetett 



Az egyetlen daru {Grus qrus) 1894. év 

 novemberben esett el esteli kacsalesen egy 

 kisebb csapatból. Vidékünkön e madár a rit- 

 kaságok közé tartozik, s csak őszi vonuláson 

 látható. 



Az obligát szárcsán (Fidica atra) és nádi- 

 rigón {Acrocephalus arundinaceus) kivül leg- 

 inkább szembeötlő még a rét északi szé- 

 lén levő meredek partban költő számtalan 

 partifecske [CHvieola riparia) s a réti tisz- 

 táson tanyázó és fészkelő czerkók [Hydro- 

 chelidon nigra) raja. Ugyané tisztáson — 

 „Sztolin vir" — illetve az annak szegélyét 

 képező liszó nádtorzsokok közt sok Ortygo- 

 metra porzana és minuta, továbbá Lusciniola 

 melanopogon és Panurus biarmicus tanyázik, 

 mig ellenben az Emberiza schoeniclus, Acro- 

 cephalus schoenobaenus és Loeustella Ivtscinioi- 

 ■ Ics inkább a rét széleit kedvelik. A kisebb 

 gázlók, miután a rét egész kiterjedésében 

 egybefüggő mélyvizű nádast képez, meglehe- 

 tősen csekély számban vannak képviselve, s 

 azok közül a közép és kis mocsári szalonkát 

 {Gallinago galUnago és gaüimila), pajzsos 

 czankót {Pavoncella pugnax), kevés szélki- 

 áltót {Numenius arcuatus) egész nyáron át 

 1 — 2 pár Totanus hypoleucust s egyszer az 

 arany lilét [Charadrius pluvialis) és gólya- 

 töcsöt {Himantopus himantopus) lőttem, illetve 

 észleltem. 



Regengüsse erhöhten Wasserstandos zugrunde, 

 indem die durch das Wasser erreichten Eier 

 anfaulten. Anderseits wurden auch durch die 

 im Riede herumlungernden Bauernhuben und 

 Frischer viele Nester ausgehoben. 



^\'iIdenten-Neste^ fand ich keine im Riede. 



Viele Stockenten (Anas boschas) brüteten 

 in den alten besseren Zeiten in den Höh- 

 lungen der Kopfweiden, utid in verlassenen 

 Elster- und Krähen-Nestern auf dem Inunda- 

 tionsgebiete und den Inseln der Donau. Im 

 Herbst kamen Anas boschas, A. crecca. A. 

 penelope, A. qiierquedula, A. streperà und 

 Fulifiula nyroca im Riede vor ; diese wurden 

 von mir auf dem Anstände erlegt. Fuligula 

 ferina wurde 1895 erlegt. 



Der einzige Kranich (Grus grus) wurde im 

 November 1894 aus einem kleinen Fluge 

 während des abendlichen Entenanstandes er- 

 legt. In unserer Gegend gehört dieser Vogel 

 zur Seltenheit, und kommt nur auf dem Herbst- 

 zuge vor. 



Ausser den obligaten Rohrhühnern {Fulica 

 atra) und Drosselrohrsängern {Acrocephalus 

 arunditiaceus) sind noch besonders die unzähl- 

 baren Mengen der Uferschwalben {Cliineola 

 riparia), welche in den Steilufern am Nnrd- 

 rande des Riedes brüten, und die Schwärme 

 der Trauerseeschwalben {Hydrochelidon nigra), 

 welche auf der Lichtung des Riedes brüten, 

 zu erwähnen. Auf derselben Lichtung — 

 „Stolin vir" — beziehungsweise am Rande 

 derselben unter den schwimmenden Rohr- 

 wurzelbüscheln hielten sich viele Ortyqometra 

 p)orzana und minuta, ausserdem Lusciniola 

 melanopogon und Panurus biarmicus auf, 

 während Emberiza schoeniclus. Acrocephalus 

 schoenobaenus und Loeustella luscinioides 

 mehr die Ränder des Riedes bevorzugten. 

 Die kleineren Watvögei sind in ziemlich 

 geringer Anzahl vertreten, indem das ganze 

 Ried ein ununterbrochener, in tiefem Wasser 

 stehender Rohrwald ist. Von liiesen erlegte, 

 resp. beobachtete ich folgende : die Moor- 

 schnepfe und kleine Bécassine {Gallinago 

 gallinago und G. gaüinula), den Kampfläufer 

 {Pavoncella pugnax), einige Brachvögel {Nu- 

 menius arcuatus), den ganzen Sommer hin- 

 durch 1 — 2 Paare von Totanus hypoleucus 

 und ein einziges Mal den Goldregenpfeifer 

 {Charadrius pluvialis) und den Stelzläufer 

 {Himantopus himantopus). 



