241 



rélségböl megismertem, emlékeztetett az új- 

 vidéki rétre: áttörhetctleii nádas 1 —2 méteres 

 mélységű vízben átszelve „fokokkal" s tar- 

 kítva sok kisebb tisztással. Voltak a titeli 

 rétben kiemelkedő „hátak" és „gerinczek" 

 jiompás gyepszönyeggel borítva. Úgy e rét, 

 mint a raosorini is a Duna és Tisza árja 

 ellen töltéssel védve voltak, ezért a sok fész- 

 kelő madár. 



A titeli rétben észleltem : sok szürke lúd 

 {Altser unser), szürke, vörös, üstökös és kanalas- 

 gém, bakcsó és törpe kormorán fészkelt. 

 Feliünö a sok szerkó ; mindhárom fajt [Híjdro- 

 chelidon nigra, leucoptcra és hyhridci) lőttem. 

 Kacsát ez alkalommal tekintettel a fészke- 

 lésre keveset láttam, de szavahihető embe- 

 rektől többször is hallottam hogy ottlétemkor 

 (1898-ban) a kacsák már nagyon megfogytak. 

 de öt év előtt egy-egy esteli őszi kacsalesen 

 80 — 100 töltényt játszva el lehetett puffog- 

 tatni. 



Ma már száraz a titeli rét, annak lakói 

 eltűntek, kihaltak az avval szomszédos löki 

 sziget rétisasai és buiiúi ; elfogyott a titeli 

 plató oldalából is a buhú s endéknek csak 

 egy-két holló maradt a régi jó időkből. 



A titeli rét folytatása északnyngat felé a 

 liindéresi nádas volt, a mely észak felé a 

 mosorini rétbe ment át. Ebben először 1898 

 október 5-én voltam. Ez időtájban már csak 

 a Mosorintól nyugatra s a „Drvaricától" 

 délnyugatra eső mocsár létezett, míg ellen- 

 ben a falutól északra fekvő ősmocsár már 

 száraz volt. Sekély (félméteren aluli) mély- 

 ségű sikviz, iszapos fenékkel és partokkal, 

 behintve asztal- és nyomtató nagys;ig közt 

 váltakozó káka {Scirjms) foltokkal : ez volt 

 a mosorini rét képe fennállásának utolsó évei- 

 lien \'aloszinü, liogy mielőtt a lecsapolások 

 megkezdődtek, a rét vize mélyebb volt, s ez 

 a körülmény annak képét részben megváltoz- 

 tatta s kiterjedését megsokszorozta ; az azon- 

 .\qiiila XV. 



des Herbst- und Friihjahrszuges für ein-zwei 

 Tage hier ausruhten. Derjenige Teil, welchen 

 ich von diesem Riede kennen lernte, erinnerte 

 an das llied von Újvidék : undurchdringliche, 

 in 1 — -2 Meter tiefem Wasser stehende ßohr- 

 wälder, von Gräben durchschnitten, und mit 

 Lichtungen überstreut. Im Riede von Titel 

 gab es mit ])rächtigem (iniste|)piclie über- 

 zogene ..Rücken" und sonstige Bodenerhe- 

 bungen. Dieses, sowie aneli das Ried von 

 Mosorin waren gegen die Überschwemmungen 

 der Donau und Tisza durch Dämme gesichert, 

 wodurch das Brüten der vielen Vögel er- 

 klärt wird. 



im Riede von Titel beobachtete ich : es 

 brüteten viele Graugänse (Anser anser), Gran- 

 reiher. Purpurreiher, Nachtreiher. Schopf- 

 reiher, Loftier und Zwergscharljen. Auffallend 

 ist die Menge von Hi/drochelidon nigra, leu- 

 coptcra und hybrida; ich erlegte alle drei 

 Arten. Enten sah ich diesmal, in der Brut- 

 zeit, nur wenig, doch wurde mir von glaub- 

 würdiger Seite oft versichert, dass der Enten- 

 stand damals (1898) sehr zurückgegangen 

 war, dass man aber vor kaum fünf Jahren 

 an einem abendlichen Anstände im Herbste 

 80— ICO Patronen sehr leicht anbringen 

 konnte. 



Heute ist das Ried von Titel schon trocken, 

 dessen Bewohner sind verschwunden und mit 

 denselben auch die Seeadler und Uh.us der 

 benachbarten Donauinsel Lok ausgestorben ; 

 verschwunden sind auch die Uhus aus den 

 Steilwänden des Plateaus von Titel und blie- 

 ben als Erinnerung aus der guten alten Zeit 

 nur 1 — 2 Kolkraben zurück. 



Das Ried von Titel wurde in nordwest- 

 licher Richtung durch den Rohrwald von 

 Tündéres fortgesetzt, welcher gegen Norden 

 in das Ried von Mosorin überging. Dieses 

 besuchte ich zum ersten Mal am 5. Oktober 

 1898. Zu dieser Zeit existierte nur noch der 

 von Mosorin westlich und von der „Drvarica" 

 südwestlich gelegene Sumpf, während der 

 nördlich vom Dorfe gelegene Ursumpf damals 

 schon trocken war. Seichte, einen hallicn 

 Meter Tiefe nicht erreichende Wasserflächen 

 mit schlammigem Boden und Ufer, übersäet 

 mit Binsen- (òi'eir^Mtó-)gruppen von der Grösse 

 eines Tisches bis zur Grösse einer Tenne : 

 dies war das Bild des Riedes von Mosorin 

 in den letzten Jahren seines Bestandes. Wahr- 

 st 



