'J4l 



l'.IU;i liiii.jiis ± jirmck tiiéfí iieiii foí^lalták 

 el a telepet a „Nagyrétheii". 



1904 jiinius 9. a géintelep feltűnően népes. 

 a rendesnél jóval több a lakó. 



1906 május 24. a génitelep lakóinak száma 

 megcsappant. Ennek okát nem tndom. 



1907. a/ újvidéki nagy rét meglehetősen 

 száraz. íbiszek elvonulnak, gémek legnagyobb- 

 részt a/, erdőbe áttelepednek. 



1907 április -21. Amcr anser fészekalj. 

 190S. a rét lecsapolva, teljesen kihalt. 



Ka a néiiány adat egy a szivünkhöz nőtt 

 világ elmúlásának kronológiáját is tartal- 

 mazza s önkénytelenül felmerül bennünk a 

 gondolat, hogy nem lenne-e jó még menteni, 

 a mit lehet. 



Vannak még területek, melyeknek madár- 

 világa és gémtelepe megállja a sarat minden 

 tekintetben. Nem kellene .semmi más, mint- 

 hogy ily területet biztositana az állam a 

 lecsapolás ellen, a vadászatot . rajta és köz- 

 vetlen környékén feltétlen tilalom alá helyezné, 

 s e tilalmat a legnagyobb szigorral keresztül- 

 vinné. Ezzel utódaink halvány képet és fogal- 

 mat nyerhetnének arról a szingazdag növényi 

 és állatéletröl, mely hajdanta hazánk nagy 

 részét elfoglalta s a régi természetbarát és 

 vadász szívét megörvendeztette, s kedélyét 

 felvidította s elszórakoztatta.* 



A rétlecsapolás, a czéltaian puskázás és 

 tojásszedés napról napra terjednek és pusz- 

 títanak. 



Már mi sem tudunk magunknak a 100 év 

 elòtti réti madáréletrol fogalmat alkotni. 



Mentsünk tehát mindent, a mit lehet, szó- 

 val, Írásban, képekben s a ki teheti, tet- 

 tekben. 



' Nagyon helye.s ^'ondolat. Egyáltalában tenni 

 kellene, hogy minden vidék sajátosságának egy-egy 

 typikus pontja nieghagyas.sék a maga tennészete.s 

 állapotában, megvédve az állatéletet é.s a növény- 

 zetet is. A külföld ebben az irányban már meg is 

 mozdult ! 



IIekman Ottó. 



l'. Mai i'.lUo. Die Keilier haben die Kolonie 

 im „grossen Riede' noch nicht besiedelt. 



9. Juni 1904. Die Reiherkolonie ist auf- 

 fallend stark bevölkert, viel mehr lîcwohncr 

 als sonst. 



24. Mai 1906. Bevölkerung fier Reiher- 

 kulonie stark herabgesunken. Ursache unbe- 

 kannt. 



1907. Das grosse Ried ist ziemlich trocken, 

 die Ibisse ziehen weg, die Reiher übersiedeln 

 zum grössten Teile in den Wald. 



21. April 1907. Gelege von Anser anser. 



190(^- Das Ried trockengelegt und gänzlich 

 ausgestorben. 



Diese wenigen Daten enthalten auch die 

 (Chronologie des Verschwindens einer uns ans 

 Herz gewachsenen Welt, und es kommt ganz 

 unwillkürlich der Gedanke, ob es nicht gut 

 wäre noch zu retten was rettbar ist. 



Es gibt noch Gebiete, deren Vogelwelt und 

 Heillerkolonie in jeder Beziehung noch be- 

 deutend genug sind. Es bedürfte hier nur so 

 viel, dass der Staat diese Gebiete der Trocken- 

 legung entziehe, die Jagd auf denselben und 

 deren unmittelbaren Umgebung unter streng- 

 stes Verbot stelle, und dieses Verbot mit 

 grösster Strenge durchführe. Dadurch würden 

 unsere Nachkommen ein blasses Bild und einen 

 Begrift' über das farbenprächtige Pflanzen- und 

 Tierleben gewinnen, welches einstens einen 

 grossen Teil unseres Vaterlandes einnahm, das 

 Herz der alten Naturfreunde und. läger erfreute, 

 und deren Gemüt erfrischte und ergötzte.* 



Das Trockenlegen der Riede, das zweck- 

 lose Herunischii'ssen. das Eiersammeln und 

 mit diesen der ^'erfall gewinnen von Tag zu 

 Tag mehr Raum. 



Auch wir können uns schon keinen Begrift' 

 über das Vogelleben in den Rieilen vor 100 

 Jahren gestalten. 



Es ist daher alles zu retten, was möglich 

 ist, mit Wort und Bild, und wer es tun kann 

 mit der Tat. 



' Ein sehr richtiger Gedanke, t'berhaupt sollte 

 danach getrachtet werden, dass gewisse typische 

 Punkte über die Eigentümlichkeit einer jeglichen 

 Gegend dmch das Schützen des Pflanzen- und Tier- 

 lebens in ihrer natürlieheu BeschafiFung erhalten 

 werden. Im Auslande ist diese Bewegung schon 

 begonnen worden. Otto Hkrman. 



