Az Obedszka bara gémtelepe a 

 jelenben. 



írta ScIlllNK .IvKAIS. 



Ziiiionyljól Bezsaiiij'iin út Hzurcsiiira — 

 tehát azon az úton haladunk, azon a khisszikus 

 földön járunk, a niolytiu azok az úttörők — 

 Naumann, Petiínyi, Hai.damus, Lvnuuuck, Tobias 

 stb. — jártak és kutattak, a kik először adtak 

 liirt ezi'kről a területekről, a melyek mérhe- 

 tetlenül gazdag- és sajátosságánál fogva rend- 

 kívül érdekes madárviláguk révén nem egy 

 madárfajunk természt^trajzi ismeretének bölcsői 

 voltak. 



Természetesen azt keressük elsősorban, hogy 

 mi maradt meg a régi világból, a melyről 

 oly elragadtatással emlékeznek meg a régi 

 kutatók. 



Sokat nem várunk ! Mint a mai kornak 

 annyi niadáreldorádó-pusztulást látott, tehát 

 már némileg edzett gyermekei, még azon is 

 örüiíimel csodálkozunk, hogy a madárvesze- 

 delmes telefonhálózattal keresztül-kasul szelt 

 Zimoiiyijau még fészkel a fehér gólya. így 

 tehát nem csodálkozunk azon, hogy az ország- 

 úton haladva se gémet, se sast, se keselyűt 

 nem látunk, .lói tudjuk, hogy a keselyűcsábító 

 el nem ásott dög a jelenben a hatóság, nem 

 pedig a keselyűk Ijoavatkozását vonná maga 

 után. 



Maga a környezet se olyan, hogy felköltse 

 várakozásunkat. Jobbra tőlünk a Száva völ- 

 gyét szegélyező fensik meredek lejtőin véges- 

 végig szöllőültetvények vannak, a melyek a 

 búbos pacsirta kedvencz tanyái. 15alra pedig, 

 egészen a Szávát szegélyező fákig rengeteg 

 legelő terül el a hajdani ősmocsarak helyén. 

 Helyenként már fekete szántások és tengeri- 

 táblák jelzik a terület jövendő sorsát. Szóval 

 itt is ismételhetjük a már annyiszor hallott 

 panaszt: lecsapolták a mocsarakat, eltűnt a 



Die Reiherkolonie der Obedszka- 

 Bara in der Gegenwart. 



Von .Iakoi; St'iiKNK. 



Von Ziinony über Bezsanija nach Szurcsin 

 — es geht daher auf demselben Weg, auf 

 dem klassischen Bod n, wo die Bahnbrecher — 

 Naumann, Pktknyi, Bai.uamis, Laniibeck, Tobias 

 u. s. w. — gewandelt sind und f rschten, die 

 als erste Kunde iilier die-e Gebiete brachten, 

 welche infolge der uuermesslicli re'ciien und 

 ihrer Eigentümlichkeit wegen so hochinter- 

 essanten Vogelwelt für unser ornithologisches 

 Wissen über so manche Wasservogelart zur 

 Wiege wurden. 



Wir f-uchen natürlich in erster Linie nach 

 dem. was ans der früheren Zeit, von welcher 

 die alten Forscher mit so grossem Enthusi- 

 asmus geschrieben haben, noch vorh mden ist. 



Wir hegen keine grossen Erwartungen ! 

 Als Kinder de- modernen Zeitalters, welche 

 den Verf 11 schiai so manchen Vogel-Eldora- 

 dos miterlebt haben, und deshalb schon eini- 

 germ.'issen abgehärtet sind, ergreift uns selbst 

 darüber schon freudige Verwunderung, dass 

 in Zimony, trotz dem überall vorhamlenen 

 Netze der Telephondrähte, der Storch noch 

 nistet. Es wundert uns dah' r durchaus nicht, 

 dass wir von der Str. sse aus weder Reiher, 

 noch Adler oder Geier zu erblicken vermö- 

 gen. Wir sind uns dessen wohlbewusst, dass 

 ein unbegrabenes, Geier anlockendes Aas 

 heutzutage nicht die Einmischung der Geier, 

 sondern diejenige der Behörde zur Folge 

 hätte. 



Die Umgebung ist auch nicht danach be- 

 schaflen, um höhere Erwartungen anzufachen. 

 Rechts haben wir uf den steilen Lehnen des 

 Plateaus, welche das Tal der Száva begrenzt, 

 durchgehends Weingärten, welche Lieblings- 

 plätze der Haubenlerchen sind. Links erstreckt 

 sich bis zur Baiimreihe am Száva-Ufer ein 

 mächtiges Weidegebiet an Stelle der einstigen 

 Ur-Sümpfe. Hie und da finden sich schon 

 schwarze Äcker und Maisfelder als Wahr- 

 zeichen für das zukünftige Schicksal des 

 Gebietes. Mit einem Worte, es muss auch 

 hier die schon so oft gehörte Klage wieder- 

 holt werden : die Sümpfe wurden trocken- 

 gelegt, die Wasservegetation, namentlich der 

 Rohrwald verschwand, und die einstige Stätte 



