249 



m 



r f^ 



4. kép. A föhiaszlott gémoU raja. — Fii^-. -4. Sclnvanii der anfgescheuchten Keiher. 

 Dr. Szliivi/ Kornél fényképfölvétele. — PiKttographische Aufualime von Dr. Kornél v. Szlávy. 



csónakba s a/i;in liiiztuk-toloi^uttuk a nád és 

 sástönikele<íen keresztül. A főerdész úrnak 

 ifíaza volt. Csakis ily módon lehetett előre- 

 luiladni s akárhányszor belekapaszkodtnnk a 

 csónak szélébe, hogy egyes feneketlen mély- 

 ségek fülölt szerencsésen átjussunk. Jó fél- 

 óráii;- tartó keserves munka után végre el- 

 értük a köridbfdiil 70 lépésnyi távolságban 

 lévő rekeltyést, egyúttal a telepnek a szélét ; 

 majd \;ibimivel beljehlt megállapdtltunk. 



iliuthogy a telepen szigorúan tilos a lüvül- 

 dözés, azért a csónak oldalát kopogtattuk meg 

 s ezáltal fölzavartuk a lakók egy részét. Ter- 

 mészetesen legelői jártak az óvatos kanalas- 

 géniek, a melyek rövid idő múlva már nagy 

 magasságiján keringtek fölöttünk. Néhány kis 

 kócsag azonnal kereket oldott és nem is tért 

 vissza addig, a míg itt voltunk. A töblnek — 

 batlák, bakcsók, szürke, vörös és üstökös- 

 géniek és kárókatonák — zagyva össze-vissza- 

 ságban kavarodtak körülöttünk, természetesen 

 megfelelő zajongás kíséretében. .ló néhány 

 száz darabot zavartunk föl, de természetes, 

 hogy egy puskalövésnek aránytalanul nagvolilj 

 A. (Mila XV, 



phisclien Apparate, sowie der Nahrungsbedarf 

 wurden in den Kahn üeschalft, welcher dann 

 durch das Wirrwarr von Scliilf und Rohr 

 hineingezogen und gedrückt werden musste. 

 Der Herr Oberförster behielt recht. Dies war 

 die einzig mögliche Art des Eindringens, und 

 oft genug klammerten wir uns an den Rand 

 des Kahnes, um glücklich über die Untiefen 

 hinwegzukommen. Es bedurfte einer harten 

 Arbeit von über einer halben Stunde, bis wir 

 <leu etwa 70 Schritt entfernten Hand des 

 Weidengebüsches, zugleich den Rand der Ko- 

 lonie, erreichten ; etwas weiter hinein niacliteu 

 wir Halt. 



Indem das Schiessen in der Kolonie streng- 

 stens verboten ist, machten wir durch das 

 Beklopfen de> Knhnes Lärm, um dadurch 

 einen Teil der Bewohner aufzuscheuchen. 

 Natürlich gingen allen voran die scheuen 

 Löffelreiher, welche schon nach kurzer Zeit 

 hoch über unseren Köpfen schwebten. Einige 

 Silberreiher entfernten sich i-chleunigst, und 

 kamen auch wahrend unseres Hierseins nicht 

 mehr zum Vorschein. Die übrigen — Ibisse. 

 Nacht-, Grau-, Purpur und Schopfreiher und 

 Zwergscharben — wimmelten in buntem Durch- 

 einander um uns her, natürlich niclit ohne 

 gehöriges Lärmen. Es wurden einige hundert 

 Stücke anfgescheuidit. doch ist es natürlich, 

 dass ein Schuss eine unvergleichlich grössere 



32 



