264 



erdők voltak. Minthogy érthető okoknál fogva 

 minden egj'es pár lehetőleg közel akart lenni 

 a táplálékot nynjtó területhez, azért úgyszól- 

 ván magától keletkezett a telepes fészkelés, 

 melynek az az alapfeltétele, hogy a fészkelési 

 ttriilel más Icf/ijen mitit a táplálkozási terület, 

 vagyis valamely fészkelő pár nem sajátíthat 

 ki magának bizonyos kerületet a fészkelési 

 hely körül cltrrülő táplálkozási területből. 



Ezt a táplálkozási területet a jelen eset- 

 ben annak idején egy ősmocsár alkotta, mely 

 a teleptől néhány kilométernyire kelet felé a 

 Marczal-folyó mindkét partján terült el. Ké- 

 gente nagyon sok vízimadár fészkelt benne, 

 többek között daru is. A Marczal-folyó szabá- 

 lyozása következtében eltűnt a mocsár és 

 jelenleg szántóföldek és kaszálók vannak a 

 helyén. A gólyatelep azonban megmaradt s a 

 különbség mindössze annyi, hogy a gólyák 

 most nem a mocsári állatvilágból élnek, 

 hanem — a rengeteg köpet tanúsága szerint 

 — hatalmas pusztítást végeznek a gazdasági- 

 lag káros rovarvilág, nevezetesen a sáskák 

 között. Kz más szóval azt jelenti, hogy a 

 fehér gólya alkalmazkodott a megváltozott 

 viszonyokhoz és mocsári madárból lett belőle 

 mezei madár. 



A haladó kultúra egymásután szedi el egyes 

 madárfajok fészkelési és táplálkozási terüle- 

 teit és sajnos, kevés azoknak a fajoknak a 

 száma, a melyek az új viszonyokhoz és új 

 táplálékhoz alkalmazkodva, hathatós segítsé- 

 get nyújthatnának a gazdának a hihetetlen 

 alkalmazkodási képességgel bíró és mérhetet- 

 lenül szapora rovarvilág ellen. Szükséges e 

 ezekután még hangsúlyoznunk azt, hogy men}'- 

 nyire meg kell becsülnünk az alkalmazkodó 

 fajokat, különösen akkor, ha azok oly óriási 

 rovarfogyasztók, mint a fehér gólya V Tán 

 hivatkozhatunk arra, hogy apróbb, bár egye- 

 sekre nézve esetleg érzékenyebb kártételei 

 teljesen eltörpülnek valóban rendkívüli hasz- 

 nossága mellett. 



Inkább arra kell törekednünk, hogy minél 

 kedvezőbb létföltételeket teremtsünk a fehér 

 sólya számára, hogy rovarpusztító seregeivel 



Wälder vorhanden waren. Indem aus nahelie- 

 genden Gründen jedes Paar der Nahrungsstelle 

 möglichst nahe sein wollte, so ergab sich das 

 kolonieweise Nisten sozusagen von selbst. 

 Grundbedingung für diese Nistweise in Kolo- 

 nien ist die, class sich die Brutstelle auf einem 

 von der Nahrungsstelle verschiedenen Gebiete 

 befinde, dass sich also ein gewissen Paar kein 

 bestimmtes Revier in dem Nahrungsgebiete, 

 welches die Brutstelle umgibt, sichern kann. 



Die Nahrungsstelle bildete in diesem Falle 

 seinerzeit ein Ursumpf, welcher sich einige 

 Kilometer östlich von der Kolonie an beiden 

 Ufern des Marczal- Flusses befand. Früher 

 nisteten darin sehr viele Wasservögel, unter 

 anderen auch Kraniche. Infolge der Regulie- 

 rung des Marczal-Flusses verschwand dieser 

 Sumpf, und befinden sich heute an dessen 

 Stelle Wiesen und Acker. Die Storchkolonie 

 verblieb jedoch, nur mit dem Unterschiede, 

 dass sich die Störche jetzt nicht mehr von 

 der Tierwelt des Sumpfes ernähren, sondern 

 — laut den vielen Gewöllen — grosse Ver- 

 heerungen unter den landwirtschaftlich schäd- 

 lichen Insekten, namentlich unter den Heu- 

 schrecken anrichten. Es bedeutet dies mit 

 anderen Worten so viel, dass sich der Storch 

 den veränderten Verliältnissen anpasste, und 

 aus einem Sumpfvogel zum Feldvogel wurde. 



Die fortschreiteiule Kultur nimmt einigen 

 Vogelarten immer mehr und mehr Brut- und 

 Nahrungs- Stell en weg, und ist es leider nur 

 eine geringe Anzahl von Arten, welche sich 

 den neuen Verhältnissen und der neuen Nah- 

 rung anpassend dem Landwirte im Kampfe 

 gegen die Insektenwelt, deren unglaubliche 

 Anpassungsfähigkeit und immense Vermeh- 

 rung bekannt ist, nachdrücklich beistehen 

 könnten. Ist es auf Grund des Gesagten wohl 

 notwendig noch besonders zu betonen, wel- 

 chen Wert gerade die anpassungsfähigen 

 Arten für uns haben, besonders dann, wenn 

 dieselben solche Massenvertilger von Insekten 

 sind, wie der weisse Storch? Es dürfte wohl 

 gestattet sein, sich darauf zu berufen, dass 

 der geringe, für Einzelne zwar manchmal 

 empfindliche Schaden, welchen der Storch 

 anrichtet, neben seiner wahrhaft ausserordent- 

 lichen Nützlichkeit verschwindend klein ist. 



Es niüsste vielmehr danach getrachtet wer- 

 den, für den weissen Storch je günstigere 

 Lebensbedingungen zu schallen, damit dessen 



