271 



száll, de kőt órai várakozás után a zaj las- 

 sanként gyengült, majd eltávolodott és végre 

 egészen megszűnt. 



A táborba visszatérve sejtelmemet igazolta 

 szíves házigazdám, a ki elmondta, hogy halá- 

 szat közben látta a keselyűket, a mint kering- 

 tek és le akartak szállani a dögre, de egy 

 sas elüldözte őket. 



Ez volt a második esetem, hogy személye- 

 sen megtigyelhettem a sasok és a keselyűk 

 között lévő ellenszenvet, a melyről megboldo- 

 gult RuDOLK trónörökös is megemlékezett Az 

 első esetet Spany<dországban figyeltem meg, 

 a hol egy csikosfarkú héj.jasast — Nisaëtus 

 fasciatus (N'ieill.) — láttam, a mint levágott 

 egy fakókeselyűre, mely közelébe merészkedett. 



Másnap a sas egész közel jött a döghöz és 

 már éppen a lakinározásiioz akart hozzáfogni, 

 a mikor egyszerre csak fölfelé pillantott és 

 elrepült, mintha valamit üldözni akarna. Erre 

 ismét hallottam valami összetűzésnek a zaját, 

 a mely azonban ezúttal rövidebb ideig tartott. 



Immáron nyolcz napig várakoztam eredmény- 

 telenül és azért elhatároztam, hogy a mint 

 sikerült lefényképeznem a sast, le fogom lőni; 

 nem találtam más módot arra, hogy a kese- 

 lyűket is lefényképezhessem, mert a sas, habár 

 maga ritkán is jött a dögre, más madarat 

 nem engedett annak közelébe. 



Már csak egy napom volt hátra, mert meg- 

 beszélésünk értelmében okvetlenül vissza kel- 

 lett térnünk, de ezen a napon végre megjött 

 a szerencse. Első sorban is igen kedvező volt 

 a világítás. A nap fényesen ragyogott a tiszta 

 égen s jó helyzetben lefényképeztem a holló- 

 kat. Azután jött a sas ; eleinte csak részben 

 volt látható a sziklák miatt, de csakhamar 

 közelebb jött és leült a dög legkiemelkedőbb 

 részére, remek helyzetben, élesen elválva az 

 égboltozattól. 



Kihivó tekintettel nézett maga körül, majd 

 szaggatni kezdte a dögöt. Fölösleges meg- 

 mondanom, hogy egymásután csináltam a föl- 

 vételeket, a mily gyorsan csak lehetett. Mikor 

 már volt 7 — 8 lemezem, óvatosan magam 

 mellé tettem a gépet, megtöltöttem a fegyvert 

 és a mennyire nehézkes helyzetemben csak 

 tehettem, jól czélba vettem a sast és rálőttem. 



Természetes dolog, hogy magam meg se 

 kísérelhettem a sas elhozatalát, mert valószí- 



for about two hours the noises became fainter 

 and more and more distant and tinally ceased 

 altogether. 



On returning to camp my suspicions were 

 verified, for my friend and iiost told ine that 

 while fishing in the lake he had seen Grif- 

 fons flying around, as if axcious to feed on 

 the horse, but that they were pursued and 

 driven away by an Eagle. 



This is tiie second e.xperienc' 1 have my- 

 self iiad of the antagonism existing l)etween 

 the Eagles and the more ignoble Vultures, 

 so graphically described by the late Crown 

 Prince Rudolph, the first being in Spain, 

 where I had seen a Bonellis Eagle — NisaHns 

 fasciatus (Vieill.) — strike down a Griffon 

 which iiad presumed to approach it too closely. 



The following day ihe Eagle again appeared 

 quite close to the carcase and was in 

 the act of attacking it when it suddenly 

 looked up and flew off, as if in pursuit of 

 something. Again I heard the same conflict 

 going on, but for a shorter space of time. 



I had now spent eight days without much 

 result and 1 made up my mind that as soon 

 as 1 could succeed in photographing the 

 Eagle, I would shoot it as tlie only chance 

 of being able to do the Vultures, for it seemed 

 as if, while not coming at all freely itself, 

 it would not allow anything else to approach 

 at all. 



1 only had one more day as we had arranged 

 to return, but oil this very last day my luck 

 changed. To begin with the light was good. The 

 sun shone splendidly and brightly and 1 began 

 by making sure of the Ravens in various 

 good positions. Then the Eagle appeared, at 

 first only half showing above the rocks, but 

 it soon advanced further and sat on the 

 highest part of the carcase in a splendid 

 position clearly defined against the sky. After 

 looking around defiantly it then began to 

 tear at the meat. Needless to say I lost no 

 time, but exposed plate after plate as fast as 

 1 could get them into the camera. After thus 

 exposing seven or eight plates, I carefully 

 moved on one side the camera, and loading 

 my rifle, and taking as good an aim as I could 

 in the cramped and awkward position I was 

 in, I fired. 



Of course I dare not show myself in any 

 attempt to pick up the Eagle which had appa- 



