272 



nűles lefelé gurult a lejtőn ; ezt arra az időre 

 kellett hagynom, a mikor majd estefelé eljön 

 érettem a vadász, hogy börtöiiömliől kiszaba- 

 dítson. Közben ismét rendliehoztani és beállí- 

 tottam a gépet, abban a reményben, hogy 

 most már több látogató is jön majd. 



Habár meg voltam róla győződve, hogy 

 most már biztosan megjönnek a keselyük is, 

 mert ellenségük, a sas, most már nem fenye- 

 gette őket, arra mégsem gondoltam, hogy oly 

 hamar itt lesznek. Alig 20 perczczel a lövés 

 után rémes panaszkiáltásokat és nyögéseket 

 liallottam, mintha valaki a végső haláltusát 

 vívná. A keselyükre nem is gondoltam, lianem 

 azt hittem, hogy ez az általam lőtt sastól 

 származik, a mely súlyos sebet kapott ugyan, 

 de még él. 



Oly kínos volt ez a hang, hogy újra meg- 

 töltöttem a puskámat, avval a szándékkal, 

 hogy véget vetek életének és fájdalmának. 

 De a mint kinéztem azon a kis nyíláson, mely 

 a lencse számára volt meghagyva, nem a sast 

 láttam, a mint vártam, hanem egy nagy fakó 

 keselyűt, mely a dög felé közeledett. 



Nagyon féltem, hogy már észrevett engem, 

 de azért gyorsan visszahúzódtam, a gépet be- 

 állítottam s minthogy gyanútlanul ott maradt, 

 a lehető legnagyobb gyorsasággal lefény- 

 képeztem. 



Az a különös hang, a mely engem téve- 

 désbe ejtett, a keselyűktől származott ; össze- 

 sen hárman voltak. Eleinte az, a melyet elő- 

 ször láttam, azon igyekezett, hogy a többieket 

 távol tartsa és a mint közeledtek a döghöz, 

 ugyanavval a sziszegéssel és horkantással 

 fogadta őket, a melyet már hallottam ; rövid 

 idö múlva azonban már mind a hárman vígan 

 sziiggatták a dögöt és hosszú nyakukat végig 

 beletemették az. állat belsejébe, mialatt én 

 láthatatlanul és tőlük nem is sejtve lefény- 

 képeztem a különös jelenetet. Mikor már min- 

 den lemezemet fölhasználtam, lelőttem a család 

 hímjét ; azt liiszem ugyanis, liogy ez a három 

 példány egy családhoz tartozó hím, nőstény 

 és teljesen kifejlett liőka volt. Fél óra múlva 

 még egy hollót lőttem s evvel befejeződött ez 

 az ornithologiailag oly szerencsés nap. 



Evvel azonban lyég mindig nem volt vége 

 a mai nai)i szerencsémnek, mert a táborba 

 való visszatérés előtt, még mielőtt besötéte- 

 dett, még horgásztam is s ekkor fogtam a leg- 

 nagyobb pisztrángot, a mely ezen a kirándu- 



rently fallen down the side of the mountain. 

 that had to be left until the Jäger should 

 come up as usual to let me out of my prison 

 about sunset. In the meantime tlie (amerà 

 was replaced and re-focussed in the hope of 

 the arrival of further visitors. 



Though I fully thougiit the N'ultures would 

 be sure to come on the removal of their 

 antagonist, the Eagle, I had hardly expected 

 them to arrive so soon as they did. About 

 twenty minutes after the shot 1 heard a most 

 dreadful sighing and moaning, as though some- 

 thing was dying in the greatest agony. 1 never 

 tiiougiit of Vultures, but felt sure that it was 

 the Eagle 1 had shot, l)adly wounded but 

 still alive. It was so painful to hear that I 

 loaded the rifle again and looked out witli 

 the intention of linishing it and putting it 

 out of its pain. But on peering out trough 

 the hole left for the lens I perceived, not the 

 Eagle, as I expected, but an immense (Tfitfon 

 advancing to the carcase. 



I was much afraid that it had already seen 

 me, but at once drew back and brought the 

 camera once more into position, and as it 

 was still there apparently unsuspicious, I 

 pholographed it as quickly as I could. 



It was the extraordinary noises made by 

 these birds, for there were three of them, which 

 had deceived me. For some time the one 1 

 had first seen succeeded in keeping the rest 

 of the party away, and when they advanced 

 to the feast it drove tiiem away with tiie same 

 hissing and snoring which 1 had iieard, but 

 in a short time they were all tearing away 

 at the body, and inserting their long necks 

 into the innermost recesses, while I was 

 photographing unseen and unsus])ected the 

 curious scene. After 1 had expended all my 

 stock of plates, 1 shot the male of the family, 

 for I think they were a family party, male, 

 female and fully grown young bird. Half 

 an hour later I shot a Raven, (Corvus 

 corax), thus (•oncluding a good day with the 

 birds. 



This was not, however, the end of my luck 

 on this day, for during an hours fishing be- 

 fore dark, after my return to our camp, I 

 caught the best Trout taken during our 



