274 



Madártani vázlatok a magyar 

 Aldunáról. 



Jrtii ScHUNK Jakab. 



Csodák csodája ugyan, de valóság, liogy 

 ínég a mai korban is van Magyarországon 

 olyan Dunaszakasz, a melyet még nem árnien- 

 tesitettek. A Tiszatorkolat közelében kezdődik, 

 s egészen a Temes torkolatáig tart ez a széles 

 kapu, a melyen át a tavaszi áradások alkal- 

 mával a Duna hullámai beözönlenek abba 

 az óriási árterületbe, a mely észak felé 

 Oppováig terjed s a melyet majdnem körös- 

 körül a Temes kanyargó medre határol. 



Tavaszszal az egész terület kis beltengerré 

 alakul át, a melyben egymással elvegyülve 

 huUánizanak a Fekete erdő, Alpesek, Karszt 

 és Kárpátok vizei. Még saját különleges szele 

 is van ennek a beltengernek, s ez a rette- 

 getett „Kossova", mely délkeletről jőve néha 

 heteken át dühöng oly erővel, hogy levágja 

 az embert a lábáról, s melynek Menksdorfer 

 szerint az a legkedélyesebb megnyilatkozása, 

 mikor dermesztő hidegben hóval kevert ho- 

 mokot sodorva magával száguld végig a 

 vidéken. Az árvizek tengerében apró szige- 

 teket alkotnak Borcsa és Bárányos rétköz- 

 ségek, de néha ezeket is elönti az ár, a 

 mikor is az utczák jövedelmező halászterületté 

 válnak. Már többször akarták a két rétköz- 

 séget kitelepíteni, de a lakosság makacsul 

 megmarad az ősi földön és rendületlenül — 

 gazdagodik. 



Az idén is (1908.) a Dunától Pancsova 

 város rakpartjáig terjedt az árviz, s május 

 26- án dr. Szlávy Kornél barátommal innen 

 indultunk el hatalmas ladikon és később 

 túlságos soknak bizonyult gyüjtöfölszereléssel, 

 hogy az utolsó magyar Dunaárterület madár- 

 tani viszonyait tanulmányozzuk és érdekesebb 

 jelenségeit lefényképezzük. Mielőtt tovább 

 mennék, köszönetet mondok dr. Szlávy Kornél 

 barátomnak, a ki az egész kirándulást lehe- 

 tővé tette, továbbá Zakó Milán nagybirtokos 

 és Gyertyánffy Jenő főszolgabiró uraknak, 



Ornithologische Skizzen von der 

 unteren Donau in Ungarn. 



Von Jakob Schenk. 



Es ist zwar ein Wunder üb(,'r Wunder, je- 

 doch Tatsache, dass es selbst in dem heuti- 

 gen Zeitalter einen Donauabschnitt in Ungarn 

 gibt, dessen Innudationsgebiet noch nicht ent- 

 wässert ist. In der Nähe der Tisza-Mündung 

 beginnend, dehnt sich dieses breite Tor bis 

 zur Tenies-Mündung aus, durch welches sich 

 zur Zeit der Überschwemmungen die Wogen 

 der Donau in das ungeheure Innudations- 

 gebiet ergiessen, welches in nördlicher Rich- 

 tung bis Oppova reicht und fast um und um 

 von dem vielfach gewundenen Flussbette der 

 Temes begrenzt wird. 



Im Frühjahre verwandelt sich das ganze 

 Gebiet in ein kleines Binnenmeer, in wel- 

 , ehern die Gewässer des Schwarzwaldes, der 

 Alpen, des Karstgebirges und der Karpathen 

 mit einander vereint sind. Selbst einen ur- 

 eigenen, speziellen Wind besitzt dieses Binnen- 

 meer, den gefürchteten ,Ko.9sora", w'elcher 

 von Südost aufsteigend, manchmal wochen- 

 lang mit solcher Kraft rast, dass er den Men- 

 schen umwirft und nach Menesdorfer dann 

 sein Bestes zeigt, wenn er in grimmiger Kälte 

 mit Sand vermischten Schnee über die Ge- 

 gend hinwegfegt. Im Meere der Überschwem- 

 mungsgewässer bilden die beiden Riedgemein- 

 den Borcsa und Bárányos kleine Inseln, doch 

 werden diese auch des öfteren überflutet, 

 wonach sich die Gassen in lohnende Fischerei- 

 stätten verwandeln. Es wurde schon mehr- 

 mals versucht die beiden Gemeiden anders- 

 wohin zu übersiedeln, doch verbleibt die Be- 

 völkerung hartnäckig auf der alten Scholle 

 und wird unaufhaltsam — reicher. 



Auch heuer (1908) breitete sich das Über- 

 schwemmungsgebiet bis zum Quai der Stadt 

 Pancsova aus, von wo wir am 26. Mai mit 

 meinem Freunde Dr. Kornél v. Szlávy in einem 

 grossen Kahne, und wie es sich später heraus- 

 stellte, mit übermässiger Sammel-Ausrüstung 

 versehen, abstiesseu, um die ornithologischen 

 Verhältnisse des letzten Innudationsgebietes 

 der Donau in Ungarn zu studieren und deren 

 interessantere Erscheinungen zu photographie- 

 ren. Bevor ich weiter gehe, danke ich noch 

 meinem Freunde Dr. Kornél v. SzlAvy, der die 



