275 



a kik megadták a vadászengedclyt, végül 

 Bai KU Fkuhncz, Pkhi.i.hr Nándor és Zatkai.ik János 

 uraknak, a kik ritka előzékenységgel egyrészt 

 előkészítették a kirándulást, másrészt sok 

 tapasztalaton nyugvó tanácsaik révén jelen- 

 tékenyen hozzájárultak annak sikeréhez. 



A keskeny Temes folyón átkelve végig 

 csolnakázunk a szunyogszigeti erdőn, a mely 

 a korai reggeli órákban gyönyörű napfényes 

 időben szinte zeng az apró énekesek dalától. 

 Leggyakoribb volt az énekes nádi poszáta — 

 Acrocr2i1iaíus palustris (Buchst.). A bárányosi 

 sziget alacsony füzeseit elhagyva hatalmas 

 síkviz tárul elénk, a melyen helyenként apró 

 zöld foltokat alkot a magasabb földhátak 

 viz alatt álló növényzete. Ezeken gyülekezik 

 az itt levő gázlómadár — jelenleg sajnos 

 csak igen csekély mennyiségben. Egy ideig 

 alig látunk egyebet fehér gólyánál és szürke 

 varjúnál, s mutatóba itt-ott csapong egy-egy 

 dankasirály és küszvágó csér. Jobbra tőlünk 

 egy kiemelkedő földliáton néhány bíbicz 

 vijjog s elvétve látunk néhány batlát kis 

 csapatokban. 



Végre érdekesebb látvány tárul elénk. 

 Messziről liárom fehér pontot láiunk, s táv- 

 csövünkön át hamarosan megállapítjuk, hogy 

 három kis kórsíif/ van ott. Nagy óva- 

 tossággal körülbelül 100 lépésnyire megköze- 

 lítjük őket, s a kettős lövés eredményeként 

 az egyik példány — az egyetlen a M. 0. K. 

 gyűjteményében — ott maradt. Jó ómennek 

 vettük, mert hiszen főleg gémtelepekre gon- 

 doltunk, mikor a kirándulásról szó volt, de 

 utólagosan arra a megállapodásra kellett 

 jutnunk, hogy valószínűleg az Obedszka-bara 

 gémtelepéről jöttek ide. Többé nem is láttuk 

 ezt a fajt. 



Útközben örültünk a helyenként fültüne- 

 dező bakcsóknak, szürke-, vörös- és üstökös- 

 gémeknek, de különösen ások batlának, mely 

 utóbbiak, mint rendesen, csapatosan jártak, a 



ganze Exkursion ins Leben rief, weiters den 

 Herren Milan v. Zakó, Grossgrundbesitzer, und 

 EufiEN V. Gykrtyáni'fy, Oberstuhlrichtcr für die 

 Jagderlaubniss, und schliesslich den Herren 

 Franz Bauer, Fiîiuhnand Prei.lkk und Johann Zat- 

 KALiK, welche die Exkursion einerseits mit sel- 

 tener Zuvorkommenheit vorbereiteten, ande- 

 rerseits mit ihren, auf reicher Erfahrung be- 

 ruhenden Ratschlägen, zu dem Erfolge dersel- 

 ben wesentlich beitrugen. 



Den schmalen Temesfluss übersetzend, fah 

 ren wir durch den Wald der Szunyog-lnsel, 

 welche in der frühen Morgenstunde bei 

 wundervollem sonnigem Wetter von dem Ge- 

 sänge der kleinen Singvögel widerhallt. Der 

 häufigste Vogel ist hier Acroccphalns jialustris 

 (Bechst). Nachdem wir an den niedrigen 

 Weidenbeständen der Bárányos-Insel vorüber- 

 gefahren sind, erblicken wir einen mächtigen 

 Wasserspiegel, auf welchem die über das 

 Wasser reichende Vegetation der höheren 

 Terrainwellen stellenweise grüne Flecken bil- 

 det. Auf diesen sammeln sich die hier be- 

 findlichen Watvögel — leider in sehr geringer 

 Anzahl. Eine Zeitlang sehen wir nur weisse 

 Störche und Nebelkrähen, dann hie und da 

 eine herumstreichende Lachmöve oder Fluss- 

 seeschwalbe. Rechts von uns auf einem trok- 

 kenen Bodenrücken schreien einige Kiebitze 

 und manchmal kommen einige Sichler in 

 kleinen Flügen zu Gesicht. 



Endlich bekommen wir dann etwas Inter- 

 essanteres zu sehen. Von weitem erblicken 

 wir drei weisse Punkte und können mittels 

 unserer Feldstecher sehr bald konstatieren, 

 dass es drei Silberreilier sind. Mit grösster 

 Vorsicht können wir auf beiläufig 100 Schritte 

 ankommen, und als Resultat der zwei Schüsse 

 blieb ein Exemplar — das einzige in der 

 Sammlung der U. 0. C. — auf der Stelle. 

 Wir nahmen es als gutes Omen, da wir schon 

 während der Vorbereitung dieser Exkursion 

 hauptsächlich an Reiherkolonien dachten, doch 

 mussten wir nachträglich den Standpunkt ein- 

 nehmen, dass diese drei Exemplare wahr- 

 scheinlich aus der Reiherkolonie der Obedszka- 

 Bara hieher kamen. Diese Art kam uns spä- 

 ter nicht mehr zu Gesicht. 



Wälirend des weiteren Weges freuten wir 

 uns über die stellenweise auftauchenden 

 Nacht-, Grau-, Purpur- und Schopf-Reiher, 

 hauptsächlich aber über die vielen Sichler, 



35* 



