291 



Az újvidéki, kaboli és titeli rétek gémtele- 

 peiről és ezek pusztulásáról Dr. Szlávy Kornél 

 barátom közleménye emlékezik meg az „Aquila" 

 idei éví'ülj-amában. 



A Pancsova és Dubovácz között levő Duna- 

 szakasz gémtelepeiröl a terület legjobb isme- 

 rője, Mknesdorfer Gusztáv megfigyelőnk bocsá- 

 tott rendelkezésünkre becses történeti vázlatot, 

 mely a fokozatos pusztulást és ennek okait a 

 következőképpen ismerteti: 



„1890-ben, a mikor Temeskubinba kerül- 

 tem, már nem fészkelt a vidéken a nagy 

 kócsag. A többi gémfaj közül is már csak 

 a kis kócsag, üstökösgém és bakcsó fészkelt 

 nyolcz telepen, a melyek Tebeskubintól Du- 

 bovácz felé a következő sorrendben következ- 

 tek egymásután ' 



„1. A Listava nevű helyen 30 — 40 pár 

 bakcsó. " 



„2. A Mnunora/d-okiia felső részén 20 — 25 

 pár bakcsó és 10 — 12 pár üstökösgém." 



„3 A Mnnnoraki-okna alsórés/.én, az ligy- 

 nevezett Kör-okiidbaii, 6 pár kis kócsag, 80 — 

 100 pár üstökösgém és 300 párnál több 

 bakcsó." 



„4. A Bella-teìe\ìen 6 p;'ir kis kócsag, 30 — 

 35 pár üstökösgém és 50 — öO pár bakcsó." 



„5. A Bratkorác: alsó végén 10 — 12 pár 

 üstökösgém és 30—40 pár bakcsó." 



„6 A Kiesinovaoknán 15 — 20 pár bakcsó." 



„7. A Belo hlato alsó végén 6 — 7 pár üstö- 

 kösgém és 20 — 25 pár bakcsó." 



„8. A gájai erdő szélén, a rét felé néző 

 füzfacsoportokon volt a főtelep; volt itt 150 — 

 200 pár kis kócsag, még több üstökösgém 

 és megszámlálhatatlan mennyiségű bakcsó." 



, Ezeket a telepeket akkoriban egy Berger 

 Károly nevű piincsovai tollkereskedő bérelte 

 a kincstártól — ámbár nem is volt vala- 

 mennyi a kincstár tulajdona — és 8-10 

 vadászszal évenkint rémitő pusztításokat vitt 

 véghez. Mindig a költés idejében jöttek meg, 

 s irgalmatlanul lelőttek minden madarat, a 

 melyet elérhettek. A húsból és tojásból táp- 



Von dem Verfalle der Reiherkolonien in 

 den Rieden von Újvidék, Kabol und Titel 

 berichtet mein Freund Dr. Kornhl v. Szlávy 

 im heurigen Jahrgange des „Aqaila". 



Über die Reiherkolonien, welche auf dem 

 Donauabschnitte von Pancsova bis Dubovácz 

 vorhanden waren, stellte uns der beste Kenner 

 des Gebietes, unser Beobachter Gustav Menes- 

 DORFER eine wertvolle historische Skizze zur 

 Verfügung, welche den allmählichen Verfall und 

 dessen Ursachen folgendermassen darstellt : 



„Im Jahre 1890, als ich nach Temeskubin 

 kam, brütete der Edelreiher schon niclit mehr 

 hier. Von den übrigen Reiherarten waren die 

 Silber-, Schopf- und Nachtreiher vorhanden, 

 welche in acht Kolonien brüteten Diese be- 

 fanden sich von Temeskubin gegen Dubovácz 

 der Reihenfolge nach an folgenden Stellen : 



„1. An der Listava genannten Stelle 30 

 bis 40 Paar Nachtreiher." 



„2. Am oberen Teile der JL-amoraker 

 Ohm 20—25 Paar Nachtreiher und 10—12 

 Paar Schopfreiher." 



„3. Im unteren Teile der Mrainoraker 

 Okna, in der sogenannten Ring-Okna 6 Paar 

 Silberreiher, 80 — 100 Paar Schopfreiher und 

 über 300 Paar Nachtreiher." 



„4. In der Ä'/Za-Kolonie 6 Paar Silber- 

 reiher, 30—35 Paar Schopfreiher und 50 — 60 

 Paar Nachtreiher." 



„5. Am unteren Ende des Bnitkordcz 10 

 bis 12 Paar Schopfreiher und 30 — 40 Paar 

 Nachtreiher." 



„(i. In der Kiesi nova- Okna 15 — 20 Paar 

 Nachtreiher." 



„7. Am unteren Ende des Belo hlato 6—7 

 Paar Schopfreiher und 20 — 25 Paar Nacht- 

 reiher. " 



„8- Am Rande des fíájaer Waides, ajif den 

 Weidengruppen, welche auf der Riedseite 

 standen, war die Hauptkolonie ; es befanden 

 sich hier 150—200 Paar Silberreiher, noch 

 mehr Schopfreiher und unzählbare Mengen 

 des Nachtreihers." 



„Diese Kolonien wurden damals von einem 

 Federhändler aus Pancsova, namens Karl 

 Berger von dem Ärar gepachtet — obwohl 

 diesell)en nicht alle dem Ärar angehörten — 

 welcher hier mit seinen 8 — 10 Jägern jedes 

 Jahr haarsträubende Verheerungen anrich- 

 tete. Sie erschienen immer in der Brutzeit, 

 und wurde alles, was sie nur erreichen konn- 



37* 



