292 



lálkozott a vadásztársaságé?) s csak a dísz- 

 toUakat vitték magukkal, a mikor öldökléseik 

 szinterét elhagyták." 



„így ment ez két évig, a mikor megalakí- 

 tottam a temesknbini vadásztársaságot s ennek 

 révén megszereztem az összes területek bér- 

 letét. Miután a társaság elnöke voltam, gon- 

 doskodtam arról, hogy a géniek lelövése oly- 

 képpen történjék, hogy a szaporodást lénye- 

 gesebben no gátolja. A fészektelepeken csak 

 akkor volt szabad megkezdeni a lövést, mi- 

 kor a fiókák már első szárnypróbálgatásukat 

 végezték s akkor is elsősorban a hímeket. 

 Ilyen körülmények között a telepek nemcsak 

 hogy megmaradtak, hanem valamelyest gya- 

 rapodtak is." 



„A pusztulás 1897-ben kezdődött, a mikor 

 a községekben a birtokviszonyok valamilyen 

 rendezése következtében a lakosság megkapta 

 az engedélyt az emiitett füzesek vágására. 

 Hiába ígértem azokért a fűzfákért, a melye- 

 ken a telepek voltak, ngyanannyi öl liiikkfrít, 

 nem fogadták el az ajánlatot, hanem évről- 

 évre mindig nagyobb fokban irtották az erdő- 

 ket, lígy hogy tavaszszal a visszaérkező ma- 

 darak tizedrésze se talált már helyet a régi 

 tanyákon, habár a legkisebb fűzfákat is föl- 

 használták a fészkek elhelyezésére. 1902-ben 

 már csak a kör-okna meg a gájai erdő mel- 

 lett lévő fűzfák voltak megrakva gémfészkek- 

 kel. A lassú pusztulás egész 1907-ig tartott, 

 a mikor kivágták az utolsó erdőrészt is és 

 az 1908 tavaszán visszaérkezett gémek már 

 egyáltalában nem találtak alkalmas fészkelő 

 helyet." 



„A vörösgém még ma is fészkel a „Cserna- 

 hara" apró füzesein. Megmaradásukat annak 

 a körülménynek köszönhetik, hogy ezek a 

 füzesek úszó szigeteken állanak, és pedig oly 

 helyeken, a hol se csónakon járni, se gázolni 

 nem lehet." 



„Szürkegém itt nem fészkelt, hanem Szerbiá- 

 ban a Morava torkolatától 7—8 kilométernyire 



ten, erbarmungslos niedergemetzelt. Die vor- 

 gefundenen Eier und das Fleisch der getöte- 

 ten Tiere diente den Jägern (?) als Proviant, 

 und als sie den Schauplatz ihrer Mördereien 

 verliessen, nahmen sie nur die Schmnckfedern 

 mit sich." 



„So ging es zwei Jahre hindurcli, bis ich 

 die Jagdgesellschaft in Temeskubin ins Leben 

 rief und dadurch die Pacht sämtlicher Ge- 

 biete erwerben konnte. Indem ich der Präsi- 

 dent der Gesellschaft war, trug ich Sorge 

 dafür, dass der Abschuss der Reiher in der 

 Weise geschehe, dass die Yerniehiung der- 

 selben nicht wesentlich beeinträchtigt werde. 

 Der Abschuss durfte auf der Kolonie nur 

 dann begonnen werden, wenn die Jungen 

 schon ihre ersten Flugversuche machten und 

 durften auch dann zuerst nur die Männchen 

 abgeschossen werden. Infolge dieser Mass- 

 regeln konnten die Kolonien nicht nur be- 

 stehen, sondern dieselben vermehrten sich 

 auch noch einigermassen." 



„Der Verfall begann im Jahre 1897, zu 

 welcher Zeit gewisse Besitzverhältnisse in 

 den Gemeinden geordnet wurden, wodurch 

 die Bevölkerung die Erlaubnis erhielt, die 

 erwähnten Weidengruppen auszuroden. Um- 

 sonst versprach ich gegen die Weidenbäume, 

 auf welchen sich die Kolonien befanden, das 

 entsprechende Quantum in Buclienhoiz zu 

 liefern, der Antr;ig wurde nicht angenommen ; 

 die Wälder wurden von Jahr zu Jahr immer 

 mehr gelichtei, so dass die im Frühjahre 

 zurückkelirenden Reiher kaum zum zehnten 

 Teil Raum auf den alten Stätten fanden, 

 trotzdem sie iiire Horste selbst auf den klein- 

 sten Weidenbäumen anlegten. Im Jahre 1902 

 waren nur die Weidenbäume der Ring-Okna 

 und des Gájaer Waldes mit Reiherhorsten 

 besetzt. Der langsame Verfall dauerte bis 1907, 

 als auch die letzten Bäume ausgehauen wur- 

 den, und die im Frühjahre 1908 zurückge- 

 kehrten Reiher nicht eine einzige geeignete 

 Brutstelle mehr vorfanden." 



„Der Purpurreiher brütet auch heute noch 

 auf den niedrigen W^eiden der Cserna-Bara. 

 Ihr Verbleiben verdanken sie dem Umstände, 

 dass diese AVeidengebüsche auf schwimmen- 

 den Inseln stehen, u. zw. auf solchen Stellen, 

 wo man weder mit dem Kahn, noch mittels 

 Waten vorwärtskommen kann." 



„Graureiher brüteten hier nicht, in Serbien 



