304 



területek kikiitatása a most már rendszeresített 

 liivatalos kiküldetések keretében a tavalyinál 

 fnkozottaljb mértékben volt végezhető. A leg- 

 nag:v()bb ligyelmct ezidén is a gabonatermő 

 sík vidékekre fordítottuk, a hol a rovarevő ma- 

 darak mesterséges elszaporitásának legna- 

 gyobb szüksége mutatkozott s a hol az ily- 

 irányú kísérletek a verebek niilliői folytán 

 a legnagyobb nehézségekbe ütköznek. A fész- 

 kelés idején a Hortobágy-pusztát, a páratlan 

 madárbőségű halasi Fehérto-erdöt, a kecske- 

 méti Szikra- és Tős-erdőt, a királyhalnii m. kir. 

 erdőőri szakiskola kísérleti telepét, a gödöllői 

 m kir. méhészeti állomást, a nyár folyamán 

 pedig DR. Darányi Ign.ícz földniiv. miniszter 

 duniiörsi niadárotthonát, valamint a magyar- 

 óvári m. kir. gazdasági akadémia fanulmányi 

 kertjét volt alkalmam megszemlélni. Hivatalos 

 kiküldetés keretében dolgoztam ki végül a 

 B.\Ró Ambrózy Lajos temes-határmajori birtokán 

 60 hold park és 400 hold lomberdő területen 

 létesítendő madárvédelmi telepnek két évre 

 szóló tervezetét. 



A Hortobágy-pusztán, a sáskairtó madarak 

 tanulmányozásából kifolyólag intézetünk a 

 madártelepités terén új kísérlettel is megpró- 

 t)álkozott : a hathatós sáskairtónak bizonyult 

 kékvércse — Cerchneis vespertinus{L) — mester- 

 séges elszajiorításával ott, a hol Alföldünk 

 e jellemző, kedves madara, elhagyott varjú- 

 és szarkafészkek híján eddig megtelepülni nem 

 tudott. E czélból f é. április végén két akácz- 

 ligetben 55 db, 20ciu. átmérőjű és 15 cm mély 

 füziessző-lcosarut helyeztünk el a fák koroná- 

 jának középmagasságában. A kosarakat durva 

 szénával béleltük ki. Az eredmény hivatalos 

 számbavétele a második évre volt tervezve, 

 a mikorra, a kosarak az eső és napfény'' ha- 

 tása alatt a környezethez már eléggé hozzá- 

 fakultak. S íme, a m. kir. rovartani állomás 

 adjunktusától, Bakó Gábor- tói nyert értesülés 



stimmen von neuen geeigneten Gebieten iínnnte 

 in diesem Jahre in erliiihteni Masse durch- 

 geführt werden, indem die amtlichen lintsen- 

 dungen nunmehr vollkommen geordnet sind. 

 Die grösste Aufmerksamkeit wurde auch heuer 

 den Gebieten mit Getreidebau gewidmet, wo 

 auch die grösste Notwendigkeit zur Vermeh- 

 rung der insektenfressenden Vögel vorhanden 

 ist, und wo den diesbezüglichen Versuchen 

 infolge der Millionen von Sperlingen die 

 grössten Schwierigkeiten entgegenstehen. — 

 Während der Brutzeit besichtigte ich das 

 Hortobágy, den ungemein vogelreichen Wald 

 bei Fehértó in Halas, den Szikra- und Tös- 

 Wald in Kecskemét, die Versuchsstation der 

 k. ung. Forstwartschule in Királyhalom, die 

 k. ung. Bieuenzuchtstation in Gödöllő ; wäh- 

 rend des Sommers besuchte ich das Vogel- 

 heim des kön. ung. Ackerbauministers Dr. 

 Ignatius v. Darányi in Dunaör.s und den Ver- 

 suchsgarten der k. ung. landwirtschaftl chen 

 Akademie in Magyaróvár. Im Eahmen einer 

 amtlichen Entsendung entwarf ich schliess- 

 lich den für die zwei ersten Jahre gültigen 

 Plan zur Einrichtung einer Vogelschutzstation, 

 welche auf dem Gute des Baron Ludwig v. 

 Ambrózy in Határmajor, Komitat Temes, auf 

 einem Gebiete von 60 Joch Park und 400 Joch 

 Laubwald errichtet werden soll. 



Auf dem Hortobágy machte das Instiiut, 

 durch das Suidium der heuschreckenvertil- 

 genden Vögel veranlasst, einen neuen Vogel- 

 ansiedelungsversuch ; es sollte nämlich der 

 sich als wirksamer Heuschreckenvertilger be- 

 währte Rotfussfalke, Cerchneis vespertinus (L.), 

 künstlich vermehrt werden, namentlich auf 

 diesem Gebiete, wo sich dieser charakteristi- 

 sche, beliebte Vogel der Tiefebene infolge 

 Mangels an verlassenen Krähen- und Elster- 

 nestern bisher nicht ansiedeln konnte. Zu 

 diesem Zwecke wurden Ende April 1. J. in 

 zwei Akazienwäldchen 55 Stück ans Weiden 

 geflochtene Körbchen — Durchmesser 20, 

 Tiefe 15 cm — in mittlerer Höhe der Batim- 

 krduen ausgehängt. Die Körbchen wurden 

 mit Heu ausgefüllt. Die Revision wurde für 

 das zweite Jahr bestimmt, wo die Körbchen 

 unter dem Einflüsse von Regen und Sonnen- 

 schein schon mehr die Farbe der Umgebung 

 angenommen haben werden. Laut der Mit- 

 teilung von Gabriel Bakó, Adjunkt der k. ung. 

 Station für Insektenkunde, haben jedoch 



