;ìin 



ÚJ adatok az erdei pint.v táplálkozásához. 



A ki fogságban tartott liazai pintyféléket, 

 jól tudja, hogy azok örömest fogyasztják a 

 bogyóféléket is. nevezetesen a berkenyét és 

 bodzát. Ennek az okát abban találhatjuk, hogy 

 a fogságban tartott madár többnyire sokáig 

 nélkülözte a zöldséget s ezért nagy mohó- 

 sággal eszi a bogyókat is. Azonban nieggyő- 

 ződteni róla, hogy ez megtörténik .-i szabadban 

 is. Megfigyeltem egy 50 (Jü tagból álló erdei 

 pintycsapatot, a mely bevette magát a fekete 

 bodza bokraiba és az éppen érő termésből 

 vigan lakmározott. Ezt a megfigyelést annál 

 érdekesebbnek tartom, mert szeptember elején 

 történt a dolog, a mikor még nem a táplálék 

 hiánya késztette őket erre a táplálékra. 



Egy másik, inkább az erdei pintyek észbeli 

 tehetségeire jellemző megfigyelésem a követ- 

 kező. Ismeretes dolog, hogy a c/.inegék rájár- 

 nak az érő mákra, apró likakat vágnak a fe- 

 jeken és ezeken át kiszedegetik a szemet. 

 A himbálódzás, valamint a szél következtében 

 sok szem jut a földre is, a melyeket rendesen 

 az erdei pintyek szednek össze. Néha azon- 

 ban nem elégedtek meg evvel, hanem, amint 

 azt lesben állva niegfiayelhettem, rászálltak 

 a czinegéktöl már kikezdett niákfejekre, erősen 

 kitágították a meglevő likakat és az ily mó- 

 don bőven kihullott mákszemeket azután íöl- 

 szedegették a földről. 



GiíEscHUv Jenő. 



Fehér gólyák harcza a fészekért. 1908 

 tavaszán a hunyadvármegyei Kalán-Zeykfalván 

 a kovács házán levő gólyafészekben egy pár 

 fehér gólya telepedett meg. Május 18-án már 

 két tojásuk volt, a mikor odajött egy másik 

 pár, a mely az eddigi lakókat megtámadta 

 és egy óráig tartó heves harcz után el is űzte. 

 Miután a régi lakók tojásait a fészekből ki- 

 ilobták, elfoglalták azt és költöttek benne. 



Barthos Gyula. 



Neue Daten zur Nahrung des BuchKnken. 



\X(ìr unsere heimischen Finkenarten in Ge- 

 fangenschaft hielt, dem ist es \vühll)ekannt, 

 dass dieselben auch Beerenarten, namentlich 

 Ebereschen und Hollunder. mit N'orliebe zu 

 sich nehmen. Die Ursache kann darin gefun- 

 den werden, dass der in Gefangenschaft ge- 

 haltene Vogel zumeist längere Zeit Griinfntter 

 entbehrte, und deshalb auch die Beeren gierig 

 verzehrt. Ich konnte mich jedoch davon über- 

 zeugen, dass dies auch im Freien geschieht. 

 Ich beobachtete einen Flug von 50 60 Buch- 

 linken, welche die Stauden des schwarzen 

 Hollunders besetzten und von der eben rei- 

 fenden Frucht tüchtig schmausten. Diese 

 Beobachtung erscheint mir umso interessanter, 

 als ich dieselbe anfangs Seiitember machte, 

 wo die Buchfinken noch nicht durch Nahrungs- 

 mangel zur Aufnahme dieser Nahrunt; ge- 

 zwungen waren. 



Eine andere, mehr für den Intellekt der 

 Buchfinken charakteristische Beobachtung ist 

 die folgende. Es ist eine bekannte Sache, 

 dass die Meisen mit Vorliebe die reifende 

 Mohnsaat besuchen, an den Köpfen kleine 

 Löcher schlagen und so die Mohnkörner 

 herausnehmen. Durch das Schwanken, sowie 

 durch den Wind fallen viele Körner auf den 

 Boden, welche gewöhnlich von den Buch- 

 finken aufgelesen werden. Manchmal begnüg- 

 ten sie sich jedoch nicht mit diesen, sondern 

 — wie ich dies aus einem Verstecke beobach- 

 ten konnte - flogen auf die von den Meisen 

 schon angehämmerten Molinköpfe, erweiter- 

 ten die vorhandenen Öffnungen, wonach die 

 reichlich herausfallenden Mohiikörner vom 

 Boden aufgelesen wurden. 



Eugen Greschik. 



Kampf der weissen Störche um das Nest. 



Im Frühjahre 1908 wurde das auf dem Hause 

 des Dorf'schmiedes befindliche Storchnest in 

 Kalán-Zeykfalva — Komitat Hunyad — von 

 einem Paare des weissen Storches besiedelt. 

 Am 18. Mai waren schon zwei Eier im Neste, 

 als ein anderes Storchenpaar erschien, wel- 

 ches die bisherigen Bewohner angriff und 

 nach einem harten, eine Stunde lang an- 

 dauerndeii Kampfe auch verjagte. Die Eier 

 der bisherigen Bewohner wurden heraus- 

 geworfen, das Nest in Besitz genommen, in 

 welchem sie dann auch brüteten. 



Julius v. Barthos. 



