841 



Igen tanulságos a szürke varjii vimulási tér- 

 képe, a melyen a lelőhelyek pontosan meg- 

 mutatják a Rossittenen átvoniil(') töméntelen 

 sok szürke varjú költöterületét és téli szál- 

 lását. 



A madárjelöléseket dr. Thiunemann többféle- 

 képpen végezi A szürke rarjabit átvonulásuk 

 közben fogdossa össze a„KurischeNeliriing"-on 

 divo varjúfogó hálóval. A dnnka sirályokat 

 és küszvágó cstreket a Rossitten mellett levő 

 tóban, az úgynevezi'tt Möwenbruchban, fióka 

 korukban jelöli meg. A nevezett területen 

 mindkét madárfaj nagy kolóniában fészkei. 

 Laras canns és Lariis fusais szintén iiálók 

 segélyével lesznek összefogdosva. A fehér- 

 fjólyák jelölésére Thiknp.mann részben maga 

 megy ki azokra a vidékekre, a hol nagyobb 

 számban jelölhet gólyákat, részben érdeklő 

 dők között szétosztogatja a jelöléshez szük- 

 séges gyűrűket. Ily módon eddigelé több mint 

 kétezer gyűrűt osztott szét. Ennek az eljá- 

 rásnak csak egy hiánya van, az t. i., hogy 

 a jelölők igen sok esetben nem értesitik a 

 központot a jelölésekről. A nagyobb ragado- 

 zókat, nevezetesen az Arrhibuteo-t vastag gum- 

 mival bevont csapó vasakban fogja meg; ezáltal 

 a madár sértetlen marad s igy jelölésre al- 

 kalmas. 



A jelölések sikere érdekében dr. Thienemann 

 állandó irodalmi működést fejt ki a madár- 

 tani és vadászati lapokban, hogy az érdeklő- 

 dést egyrészt állandóan ébrentartsa, másrész! 

 pedig minél szélesebb körökben felköltse. 



A madárvonulás megfigyelése czéljából ősz- 

 szel és tavaszszal a fővonulás ideje alatt dr. 

 Thienemann kivonul egy Rossittentől távolabb 

 eső faházikóba, az említett „UImerhorst"-ba. 

 A „Kurische Nehrung" -nak ez a legkeske- 

 nyebb része, igy könnyen áttekinthető s a 

 vonulás megfigyelésére legalkalmasabb. Itt 

 végzi egyúttal feleségének segédlete melh'tt a 

 vonulási sebességek mérését is. A fővonulási 

 irányban '/.2 kilométernyi távolságban állanak 

 egymástól és kézi telefonnal vannak összekötte- 

 tésben A szél siettető vagy lassító hatásá- 



vvo markierte Vögel erlegt wurden. Sehr lehr- 

 reich ist die Ziigskarte der Nebelkräiie, auf 

 welcher durch die Erlegungsorte das Brut- 

 und Überwinteruiigsgebiet der massenhaft über 

 Rossitten wegziehenden Nebelkrähen sehrgenau 

 angegeben wird. 



Das Zeichnen der Vögel wird von Dr. Thiene- 

 mann auf verschiedene Art und Weise durch- 

 geführt. Die Nebelkrälien werden während 

 ihres Durchzuges mittels eines auf der „Kuri- 

 schen Nehrung" gebrauchten Netzes gefangen. 

 Die Laclimöven und Fluss-Seeschwalhen wer- 

 den in einem Teiche bei Rossitten, im so- 

 genannten Mövenbruche als Nestjunge ge- 

 zeichnet, wo beide Arten in grösseren Kolo- 

 nien brüten. Lunis rainis und Lariis fuseus 

 werden ebenfalls mittels Netzen gefangen. 

 Behufs Markierung der weissen Störche be- 

 gibt sich Thienemann oft selbst auf jene Ge- 

 biete, wo dieselben in grösserer Anzalil ge- 

 zeichnet werden können, zumeist verteilt er 

 jedoch die Ringe an solche, welche für die 

 Sache Interesse bezeigen. Auf diese Weise 

 wurden schon über l!000 Ringe verteilt. Die- 

 ses Verfahren hat jedoch den Mangel, dass 

 die Markierer in vielen Fällen die Zentral- 

 station von dem Zeichneu der Vögel nicht 

 verständigen. Die grösseren Raubvögel, na- 

 mentlich die Rail h f II ssbn ssarde, werden mittels 

 Schlageisen, welche mit dickem Gummiüber- 

 zuge versehen sind, gefangen, so dass der 

 Vogel unversehrt und zum Markieren geeignet 

 bleibt. 



Um den Erfolg des Vogelzugs Versuches zu 

 sichern, entfaltet Dr. Thienemann eine ständige 

 literarische Tätigkeit in den jagdlichen und 

 oruithologischen Zeitschriften, einerseits um 

 das Interesse immer aufrecht zu erhalten, 

 andererseil s um dasselbe in je weiteren Krei- 

 sen zu erwecken. 



Zur Beobachtung des Vogelzuges begibt 

 sich Dr. Thienemann im Frühjahr und Herbst, 

 zur Zeit des Hauptzuges in ein von Rossitten 

 entfernt liegendes Blockhaus, in den erwähn- 

 ten „Ulmerhorst". Hier befindet sich die 

 schmälste Stelle der „Kurischen Nehrung", 

 welche daher am leichtesten übersehbar und 

 zum Beobachten des Vogelzuges am geeig- 

 netsten ist. Hier werden auch unter Mithilfe 

 seiner Gemahlin die Zugsgeschwindigkeiten 

 gemessen. Sie befinden sieh in der Zugs- 

 richtung einen halben Kilometer von einander 



