17 



ran nagy közök vannak és hogy e törzsek 

 vonulás közben még ott is mindig együtt 

 maradnak, hol más teriiletek már tömeggé 

 nőtt, vonuló fajbelieiliez csatlakoznak. 



Hogy ez összetartás a telelő-helyeken is 

 folytatódik, s hogy visszatérés közben sem 

 lazul, az a körülmény bizonyítja, hogy a vissza- 

 térők megfelelő száma, mely a költőhelyre 

 megérkezve, oly viselkedést tanúsít, mely két- 

 ségbe vonhatlanul bizonyítja, hogy az egyedek, 

 illetőleg párok otthon érzik magukat.* 



A törzsenként való csoportosításban és 

 gyakran nagy közeiben gyökerezik nézetem 

 szerint az igazi variáló, vagy subspeein'kus 

 eleme az egyes fajoknak s ez kongruens avval, 

 a mit Kleinschmidt alakkor alatt ért; a különb- 

 ség az, hogy az alakkör az alakokat egybe- 

 foglalja, a törzselmélet pedig megkülönbözteti. 

 A kérdés azután az, vájjon a fészkelő helyekre 

 való osztozódás a vonuló alakoknál tükrö- 

 ződik-e a telelő-helyeken való osztozódás- 

 ban is? 



6) Valamely adott faj — ideértve az alfajo- 

 kat is - - törzseinek eloszlását a költőterü- 

 leten, mely Európa melegebb tájaitól ke?dve 

 felnyúlhat egészen a sarkköri vidékekig - 

 Saxicola és más eff. — biológiai törvények sza- 

 bályozzák, melyek más természeti jelenségek- 

 kel állanak szerves kölcsönhatásban, mely 

 utóbbiak ismét geophysikai okoktól függenek. 

 A költözködő fajok Európában való elterje- 

 déséről és költőterületeiről már sokat tudunk, 

 hogy azonban a fajok és törzsek csoporto- 

 sulása tekintetében hogy viselkednek a telelő- 

 helyeken, arról még rendkívül hiányosak isme- 

 reteink. 



Nem tekintve semmi mást : az 5-ik pont 

 végső mondatából és a hatodik pont utolsó 

 szavából kiviláglik az a szilárdan álló tétel, 

 hogy a kutatás súlypontját most már a tro- 

 pikus és subtropikus vidékekre kell helyezni, 

 mint a hol a vándormadarak telelnek, ha helyre 



' Sokszor észleltem e jelenséget az Alföldön is a 

 pásztorélet tanulmányozása közben ; tapasztaltam u. 

 i. hogy minél szabadabb a sokszor ezreket számláló 

 gulya, annál élesebben van kifejlődve a törzsenként 

 való öí-szetartás. Az egy törzsbe tartozó szarvas- 

 marhák együtt legelnek, együtt kérödzenek és együtt 

 pihennek. H. 0. 



Aquila. X. 



sehen den Stämmen ein und derselben Art 

 oft grosse Intervalle vorhanden sind und 

 dass diese Stämme während des Zuges auch 

 dort, wo sie sich den schon zu Massen ange- 

 wachsenen, ziehenden Artgenossen anderer 

 Gebiete anschliesen, stets zusammenhalten. 



Dass dieses Zusammenhalten auch auf den 

 Winterungsplätzen fortdauert und auch auf 

 dem Rückzuge nicht gelockert wird, das be- 

 weist der Umstand, dass die zurückkehrende 

 betreffende Zahl, auf ihrem Brutorte angelangt, 

 sofort ein Betragen zeigt, welches unver- 

 kennbar beweist, dass sich die Individuen 

 resp. Paare heimisch fühlen.* 



In dieser stammweisen Gruppierung und 

 ihren oft grossen Intervallen, wurzelt meiner 

 Ansicht nach auch das echte variirende oder 

 subspeeifische Element der einzelnen Arten 

 und ist congruent dem, was Klhinschmidt unter 

 „Formenkreis 1 ' versteht, mit dem Unterschiede, 

 dass der Formenkreis die Formen einschliesst, 

 die Stammtheorie sie unterscheidet. Die Frage 

 ist: ob das stammweise Vertheilen im Brut- 

 gebiete bei den ziehenden Formen jenem in 

 den Winterungen entspricht? 



6. Die Verbreitung der Stämme einer ge- 

 gebenen Art — incl. der Subspecies — in 

 ihrem Brutgebiete, welche vom wärmeren 

 Theil Europas auch bis ins aretische Gebiet 

 reichen kann — Saxicola u. dgl. — ist von 

 biologischen Gesetzen bedingt, welche mit 

 anderen Erscheinungen der Natur in orga- 

 nischer Wechselwirkung stehen, welch' letztere 

 wieder von geophysischen Ursachen abhängt. 

 Von der Verbreitung und den Brutgebieten 

 der ziehenden Arten auf dem Gebiete Europas 

 wissen wir schon Vieles, wie sich aber diese 

 Arten hinsichtlich der Gruppierung der Arten 

 und Stämme in den Winterungsgebieten ver- 

 halten, davon wissen wir nur äusserst wenig. 



Abgesehen von allem Anderen, ergiebt 

 sich aus dem Schluss des 5. und aus dem 

 letzten Wort des 6 Punktes der fest- 

 stehende Satz, dass der Schwerpunkt der 

 Forschung jetzt schon in die subtropischen 



' Ich habe diese Erscheinung auch während des 

 Studiums des Grosshirtenwesens im ungarischen Alföld 

 vielfach beobachtet u z. je freier die oft nach tau- 

 senden zählende Herde, desto schärfer ausgeprägt 

 das stammweise Zusammenhalten. Die einem Stamme 

 zugehörigen Rinder weideten zusammen, wiederkäuten 

 zusammen und ruhten zusammen. 0. H. 



3 



